Проект
вноситься народними депутатами України
Остапчуком В.М.
Чекітою Г.Л. 
Шиньковичем А.В. 
Мацолою Р.М. 
Мельниченком В.В. 
Розенблатом Б.С. 
Петренком О.М. 
Лозовим А.С. 
Солваром Р.М. 
Бурбаком М.Ю. 
Корчиком В.А. 
Бендюженком Ф.В.
Тетеруком А.А. 
Даніліним В.Ю. 
Бриченком І.В. 
Драюком С.Є. 
Підберезняком В.І. 
Сташуком В.Ф. 
Васюником І.В. 
Закон УкраЇни
Про залізничний транспорт України
____________________________________
Цей Закон визначає правові, організаційні та соціально-економічні засади функціонування залізничного транспорту України.
Розділ I
ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ
Стаття 1. Визначення термінів
1. У цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:
1) безпека руху на залізничному транспорті (далі — безпека руху) — стан захищеності процесу (системи) руху залізничного рухомого складу, самого залізничного рухомого складу та об’єктів інфраструктури під час їх експлуатації, при якому ризик виникнення залізничних транспортних подій та їх наслідків не перевищує гранично допустимого рівня, що може призвести до шкоди життю або здоров’ю громадян, шкоди навколишньому природному середовищу, майну фізичних чи юридичних осіб від наслідків таких подій. 
2) вантаж — майно (у тому числі вироби, предмети, корисні копалини, матеріали, сировина, відходи виробництва та споживання), прийняте у встановленому порядку для перевезення у вантажних вагонах, контейнерах, а також порожні вагони, контейнери та інший залізничний рухомий склад, що прийнятий до перевезення; 
3) вантажовідправник (відправник) — фізична чи юридична особа, яка за договором перевезення виступає від власного імені або від імені власника вантажу, багажу, вантажобагажу та зазначена у перевізному документі;
4) вантажоодержувач (одержувач) — фізична чи юридична особа, уповноважена на отримання вантажу, багажу, вантажобагажу та зазначена у перевізному документі;
5) військові залізничні перевезення — перевезення залізничним транспортом військових підрозділів та/або військових команд, окремих військових пасажирів та військових вантажів, що здійснюються за військовими перевізними документами;
6) володілець під'їзної колії – фізична чи юридична особа незалежно від форми власності, яка на підставі права власності чи іншого речового права на під’їзну колію здійснює її експлуатацію;
7) залізничні колії загального користування — залізничні колії, що з’єднують залізничні станції між собою або залізничні станції з державним кордоном України, а також залізничні колії у межах залізничних станцій, призначені для здійснення операцій перевізного процесу на залізничному транспорті загального користування;
8) залізнична станція – роздільний пункт, який має колійний розвиток, що дозволяє виконувати операції з приймання, відправлення, схрещення і обгону поїздів, операції з обслуговування пасажирів та приймання, видачі, навантаження, вивантаження вантажів, багажу, вантажобагажу, а за наявності розвинутих колійних пристроїв — виконувати маневрові роботи з розформування та формування поїздів і технічні операції з поїздами, а також підготовку залізничного рухомого складу, контейнерів до перевезення, а також забезпечує функціонування інфраструктури залізничного транспорту загального користування та під’їзних колій;
9) залізнична транспортна подія (далі — подія) — подія, що трапилася на залізничному транспорті, у тому числі дорожньо-транспортна пригода на залізничному переїзді, та призвела до загибелі або травмування людей, пошкодження технічних засобів, вантажу, об’єктів залізничного транспорту, дезорганізації руху чи завдала шкоди навколишньому природному середовищу;
10) залізничний рухомий склад — тяговий залізничний рухомий склад, вантажні, пасажирські та багажні вагони, призначені для здійснення перевезень пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу, для маневрових робіт і функціонування залізничного транспорту;
11) залізничний транспорт — складова частина єдиної транспортної системи України, яка складається із залізничного транспорту загального користування та під’їзних колій;
12) залізничний транспорт загального користування – залізничний транспорт, що використовується для здійснення перевезень пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пов’язаних з цим робіт (послуг) на основі публічного договору, тобто за зверненням будь-якого фізичної або юридичної особи; 
13) інвестиційна програма – комплекс заходів для поліпшення основних фондів оператора інфраструктури, що забезпечує підвищення рівня надійності, економічності та ефективності роботи залізничного транспорту, який містить: 
інформацію про об’єкт(и) інвестування в тому числі про прогнозний загальний техніко-економічний стан на дату закінчення чинної інвестиційної програми з урахуванням заходів чинної інвестиційної програми; 
графік її виконання (перелік робіт з розбивкою на етапи (квартали) з фінансуванням відповідно до планових квартальних обсягів надходжень коштів), 
джерела фінансування інвестиційної програми, розрахованих відповідно до чинних тарифів та планів щодо інших надходжень на прогнозний період тощо; 
зобов’язання оператора інфраструктури, учасників інвестування у тому числі в її період виконання та пояснювальну записку з обґрунтуванням необхідності проведення робіт по кожному розділу інвестиційної програми.
14) інвестиційна складова – кошти, що передбачені для фінансування інвестиційних програм;
15) інфраструктура залізничного транспорту загального користування (далі –інфраструктура) — залізничні колії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, а також об’єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт. Під’їзні колії та розміщені на них споруди не відносяться до інфраструктури;
16) маневрова робота – будь-які переміщення тягового залізничного рухомого складу з вагонами або без вагонів, що здійснюються під’їзними коліями, станційними коліями, та іншими коліями для формування/розформування поїздів, переміщення транспортних засобів на/з технічне обслуговування, навантаження, на об’єкти сервісного обслуговування, об’єкти перевірки, тощо;
17) машиніст локомотива - особа, яка має свідоцтво машиніста на керування поїздами, включаючи магістральні локомотиви, маневрові локомотиви, моторвагонний рухомий склад, робочі поїзди, залізничні транспортні засоби для надання технічного обслуговування або для забезпечення перевезення пасажирів або вантажів залізницею незалежним, відповідальним та безпечним способом;
18) оперативна сумісність (інтероперабельність) — властивість залізничного транспорту підтримувати безпечний та безперебійний рух рухомого складу, що відповідає необхідному рівню якості роботи і залежить від рівня технічного, технологічного, організаційного, кваліфікаційного забезпечення, необхідного для дотримання відповідності технічним специфікаціям оперативної сумісності;
19) оператор інфраструктури загального користування (далі – оператор інфраструктури) — суб’єкт господарювання, що здійснює утримання та експлуатацію інфраструктури з метою управління перевізним процесом, забезпечення виконання всіх його стадій та у визначеному цим Законом порядку надає послуги з доступу до інфраструктури;
20) оператор залізничного рухомого складу, контейнерів (далі — оператор залізничного рухомого складу) — суб’єкт господарювання, який бере участь у здійсненні перевізного процесу з використанням належного йому на праві власності чи іншому праві залізничного рухомого складу (крім тягового залізничного рухомого складу), контейнерів, надає вантажовідправникам (відправникам), вантажоодержувачам (одержувачам), перевізникам та іншим суб’єктам господарювання послуги з надання такого рухомого складу, контейнерів для перевезення залізничним транспортом;
21) охоронні зони — земельні ділянки та ділянки повітряного простору з особливими умовами використання, які прилягають з обох боків до смуги відведення залізничного транспорту, необхідні для забезпечення безпечної експлуатації залізничних колій, будівель, комунікацій, споруд, пристроїв, інших об’єктів залізничного транспорту, збереження їх міцності та стійкості, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селів, занесення снігом та інших небезпечних впливів;
22) пасажир — фізична особа, що здійснює поїздку в поїзді на підставі проїзного документа (квитка) (групового, електронного проїзного документа) або перебуває з проїзним документом (квитком) на території залізничної станції, залізничного вокзалу, пасажирського зупинного пункту перед поїздкою або безпосередньо після неї;
23) пасажир з обмеженою мобільністю — пасажир, що має труднощі під час користування послугами залізничного транспорту загального користування, такий, як особа з інвалідністю (включаючи осіб з ураженням опорно-рухового апарату, зокрема тих, які пересуваються на кріслах колісних, з психічними, інтелектуальними або сенсорними ураженнями, порушеннями органів зору, слуху та мови) або з будь-якої іншої причини, зокрема, через похилий вік, стан якого потребує відповідної уваги та пристосування до його особливих потреб під час надання послуг, доступних для всіх пасажирів; 
24) перевезення пасажирів та/або вантажів залізничним транспортом — перевезення пасажирів та/або вантажів залізничним транспортом від пункту відправлення до пункту призначення відповідно до укладеного договору;
25) перевезення у приміському залізничному сполученні (далі — приміське сполучення) — перевезення пасажирів в межах території України на відстань до 70 кілометрів від межі міста;
26) перевезення в далекому залізничному сполученні (далі — далеке сполучення) — перевезення пасажирів, багажу та вантажобагажу між залізничними станціями в межах України за єдиним перевізним/проїзним документом на весь маршрут перевезення;
27) перевезення в міжнародному залізничному сполученні — перевезення залізничним транспортом пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу між Україною та іноземними державами, у тому числі транзитом територією України, під час якого пасажири, вантажі, багаж та вантажобагаж перетинають державний кордон України;
28) перевізний документ — документ, що підтверджує укладення договору на перевезення вантажу (транспортна залізнична накладна) або засвідчує укладення договору на перевезення багажу, вантажобагажу (багажна, вантажобагажна квитанція);
29) перевізний процес — сукупність організаційно і технологічно взаємозалежних операцій, які виконуються під час підготовки, здійснення і завершення перевезень пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом;
30) перевізник — суб’єкт господарювання незалежно від форми власності, який провадить діяльність щодо перевезення вантажів та/або пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом на умовах публічного договору з використанням тягового рухомого складу;
31) під’їзні колії – залізничні колії, що з’єднують із залізничними коліями загального користування промислові підприємства або інші організації, а також залізничні колії, що з’єднують підприємства між собою, та призначені для обслуговування цих підприємств;
32) підсистема – структурна або функціональна частина залізничного транспорту (інфраструктура, рухомий склад, управління залізничними перевезеннями тощо);
33) правила обслуговування громадян залізничним транспортом – затверджений Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, що визначає загальні умови обслуговування громадян, які здійснюють поїздки, перевозять багаж або вантажобагаж у межах України;
34) проїзний документ (квиток) — документ установленого зразка, що посвідчує право пасажира на проїзд залізничним транспортом та є договором на перевезення пасажира та його ручної поклажі;
35) ручна поклажа — майно пасажира, яке перевозиться разом з ним і за своїми розмірами може бути розташоване на місці, призначеному для його перевезення;
36) свідоцтво машиніста – документ, який підтверджує, що машиніст відповідає медичним вимогам, має базову освіту та загальні професійні вміння для керування поїздами та здав відповідні іспити; 
37) сертифікат авторизації — документ, який засвідчує наявність системи управління безпекою оператора інфраструктури та володільця під’їзної колії та зобов’язань, прийнятих ними щодо дотримання специфічних вимог, необхідних для безпечного будівництва, технічного обслуговування та експлуатації інфраструктури та під’їзної колії, та якщо доцільно, – технічного обслуговування та експлуатації системи управління рухом та системи сигналізації.
38) сертифікат безпеки — документ, який засвідчує наявність системи управління безпекою перевізника та зобов’язань, прийнятих перевізником для дотримання специфічних умов, необхідних для безпечного використання відповідної інфраструктури;
39) сертифікат машиніста – документ, в якому зазначають інфраструктуру, по якій машиніст має право керувати поїздами, та рухомий склад, яким машиніст має право керувати на зазначеній інфраструктурі;
40) система управління безпекою – структурована та задокументована сукупність технічних, технологічних, кваліфікаційних та організаційних заходів, передбачених прийнятим оператором інфраструктури, перевізником, володільцем під’їзної колії нормативним документом і спрямованих на забезпечення безпечного перевезення пасажирів та вантажів залізничним транспортом;
41) складові оперативної сумісності — компоненти, групи компонентів, збірні одиниці або вузли обладнання, що встановлені або призначені для встановлення у підсистему, від якої прямо або опосередковано залежить оперативна сумісність залізничного транспорту;
42) смуга відведення залізничного транспорту (далі — смуга відведення) — земельні ділянки, що використовуються чи призначені для розміщення залізничних колій загального користування та під’їзних колій, що примикають до таких колій, а також використовуються чи призначені для розміщення залізничних станцій, водовідвідних і укріпних пристроїв, захисних насаджень уздовж залізничних колій, електричних та телекомунікаційних мереж, пристроїв автоматики, телемеханіки та електропостачання, виробничих та інших будівель, споруд та інших об’єктів залізничного транспорту загального та незагального користування;
43) суспільно важливі перевезення пасажирів залізничним транспортом – це послуги з перевезення пасажирів у далекому та приміському сполученні, що мають вплив на соціальний, екологічний і регіональний розвиток держави або окремих регіонів, та які не можуть надаватися на комерційній основі через фінансову непривабливість;
44) спеціальні залізничні перевезення — залізничні перевезення, призначені для задоволення особливо важливих державних потреб, а також перевезення осіб, що утримуються під вартою в установах кримінально-виправної системи;
45) технічне розслідування подій – процес, що здійснюється для встановлення обставин та організаційних, кваліфікаційних і технічних причин виникнення подій та розроблення профілактичних заходів щодо запобігання їх виникненню;
46) технічні специфікації оперативної сумісності — технічні специфікації, які охоплюють кожну підсистему залізничного транспорту або частину підсистеми з метою дотримання обов’язкових вимог та забезпечення оперативної сумісності залізничного транспорту та які застосовуються до структурних підсистем, що відносяться до міжнародних коридорів TEN-T, або будуть їх використовувати;
47) тяговий залізничний рухомий склад — локомотиви, моторвагонний та інший рухомий склад, що має тягові властивості для здійснення і забезпечення перевізного процесу на залізничному транспорті.
Стаття 2. Сфера дії цього Закону
1. Дія цього Закону поширюється на відносини, пов’язані з функціонуванням залізничного транспорту загального користування та під’їзних колій.
2. Дія цього Закону не поширюється на технологічний залізничний транспорт, тобто розміщені на території підприємств залізничні колії та транспортні засоби, інше майно, що призначені для переміщення у виробничих цілях в межах території таких підприємств сировини, матеріалів, обладнання, засобів, продукції та відходів виробництва без виїзду на залізничні колії загального користування та під’їзні колії.
Стаття 3. Законодавство про залізничний транспорт
1. Відносини, пов’язані з організацією, функціонуванням та експлуатацією залізничного транспорту, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим Законом, Законами України “Про транспорт”, “Про природні монополії”, “Про ціни і ціноутворення”, “Про захист економічної конкуренції”, “Про охорону праці”, іншими законами України, міжнародними договорами, Правилами обслуговування громадян залізничним транспортом, іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють діяльність залізничного транспорту України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені в цьому Законі, застосовуються правила міжнародного договору України.
2. Окремі питання роботи залізничного транспорту під час перевезення пасажирів, вантажів, багажу та вантажобагажу в міжнародному сполученні регулюються актами міжнародних організацій у сфері залізничного транспорту, учасником яких є Україна.
Стаття 4. Основи та принципи функціонування залізничного транспорту в Україні
1. Залізничний транспорт у взаємодії з іншими видами транспорту забезпечує задоволення потреби фізичних та юридичних осіб у перевезеннях залізничним транспортом, сприяє створенню умов для розвитку економіки та забезпечення єдності економічного простору на території держави.
2. Функціонування залізничного транспорту здійснюється виходячи з таких принципів:
доступність, безпечність та належна якість послуг, у тому числі пасажирам з обмеженою мобільністю; 
стабільність роботи та динамічний розвиток;
безпека транспортної діяльності для життя і здоров’я людини, навколишнього природного середовища, а також культурних цінностей;
узгодженість функціонування єдиної транспортної системи України;
поєднання інтересів держави з інтересами учасників ринку залізничних перевезень та їх взаємна відповідальність;
розвиток конкуренції та формування розвинутого ринку послуг залізничного транспорту;
рівність учасників ринку залізничних перевезень незалежно від форми власності;
забезпечення прозорості та рівноправного доступу до інфраструктури; 
збереження державного регулювання для суспільно важливих послуг з перевезення пасажирів залізничним транспортом та сфери доступу до інфраструктури, а також державного контролю за діяльністю суб’єктів господарювання у сфері залізничного транспорту незалежно від форми власності в частині забезпечення безпеки руху;
забезпечення сталого функціонування в умовах надзвичайних ситуацій та в особливий період;
збереження цілісності та забезпечення безперебійного функціонування інфраструктури.
З метою забезпечення рівноправності доступу до інфраструктури та забезпечення справедливої конкуренції на ринку залізничних перевезень оператор інфраструктури має бути організаційно відокремлений від перевізника та мати виділений фінансовий баланс. 

Розділ II
ДЕРЖАВНЕ РЕГУЛЮВАННЯ У СФЕРІ 
ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ
Стаття 5. Державна політика у сфері залізничного транспорту
1. Формування та реалізація державної політики у сфері залізничного транспорту здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, державною спеціалізованою експертною установою з технічного розслідування подій на транспорті, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади в межах їх повноважень з метою забезпечення:
своєчасного, повного та якісного задоволення потреб населення і суспільного виробництва у залізничних перевезеннях;
балансу інтересів держави, користувачів послуг та суб’єктів господарювання у сфері залізничного транспорту;
формування конкурентоспроможного ринку залізничних послуг;
створення умов для розвитку конкуренції між різними видами транспорту;
безпеки руху, екологічної, пожежної та техногенної безпеки;
охорони праці та промислової безпеки;
своєчасного реагування на надзвичайні ситуації, що виникають під час подій з небезпечними вантажами, та ліквідації їх наслідків;
рівноправного доступу до інфраструктури усім користувачам, які заінтересовані в отриманні таких послуг;
впровадження новітніх технологій та технологічного розвитку залізничного транспорту;
ефективного використання об’єктів інфраструктури, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезення.
Розвиток залізничного транспорту України здійснюється на основі програм розвитку залізничного транспорту України на відповідний період, які затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
2. До повноважень Кабінету Міністрів України щодо державного регулювання у сфері залізничного транспорту належать:
1) спрямування та координація діяльності міністерств та інших центральних органів виконавчої влади для забезпечення реалізації державної політики у сфері залізничного транспорту;
2) затвердження правил рівноправного доступу до інфраструктури залізничного транспорту;
3) визнання суспільно важливих перевезень пасажирів залізничним транспортом, визначення порядку їх організації, умов оплати або компенсації, методики їх розрахунку, затвердження типового договору щодо суспільно важливих перевезень пасажирів залізничним транспортом;
4) інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.
3. До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, належать:
1) формування державної політики у сфері залізничного транспорту, безпеки на залізничному транспорті;
2) визначення пріоритетних напрямів розвитку залізничного транспорту;
3) реалізація державної політики з питань міжнародного співробітництва у сфері залізничного транспорту;
4) забезпечення здійснення заходів у сфері залізничного транспорту щодо виконання завдань з мобілізаційної підготовки та цивільного захисту в умовах надзвичайних ситуацій та в особливий період;
5) затвердження правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом, правил перевезення вантажів залізничним транспортом;
6) затвердження порядків ведення реєстрів перевізників, операторів залізничного рухомого складу, під’їзних колій;
7) укладення договору щодо надання суспільно важливих послуг з перевезення пасажирів залізничним транспортом;
8) затвердження методики формування тарифів на послуги з доступу до інфраструктури;
9) затвердження інвестиційних програм;
10) затвердження механізму і порядку розрахунку інвестиційної складової та включення її до тарифу для виконання інвестиційних програм та/або відшкодування інвестиційних ресурсів, залучених для фінансування інвестиційних програм;
11) виконання функцій компетентного органу України у сфері перевезення небезпечних вантажів;
12) інші повноваження, передбачені цим та іншими законами;
4. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері залізничного транспорту, має право отримувати від учасників ринку інформацію, необхідну для виконання ним своїх повноважень, відповідно до положень цього Закону.
5. Технічне розслідування залізничних транспортних подій покладається на державну спеціалізовану експертну установу з технічного розслідування подій на транспорті, яка створюється Кабінетом Міністрів України.
6. З метою удосконалення політики у сфері залізничного транспорту усі суб’єкти господарювання, що здійснюють діяльність на ринку залізничних перевезень, зобов’язані надавати дані щодо своєї діяльності органу державної статистики для упорядкування транспортної статистики та публікації в щорічному бюлетені.
Перелік даних та порядок їх надання затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики.
Стаття 6. Державне регулювання та нагляд на ринку залізничного транспорту
1. Державне регулювання та нагляд на ринку залізничного транспорту здійснює центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. 
2. До основних завдань центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту належать:
1) державне регулювання діяльності суб'єктів господарювання у сфері залізничного транспорту;
2) сприяння ефективному функціонуванню ринку залізничних послуг, на основі збалансування інтересів суспільства, суб’єктів господарювання, споживачів та держави.
3) реалізація державної політики з питань безпеки на залізничному транспорті;
4) здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на залізничному транспорті;
5) надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері залізничного транспорту.
3. До повноважень центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту належать:
1) видача ліцензій на право провадження видів діяльності у сфері залізничного транспорту та нагляд за дотриманням ліцензійних умов;
2) ведення реєстрів операторів інфраструктури, перевізників, операторів рухомого складу, володільців під’їзних колій;
3) здійснення нагляду за рівноправним доступом до інфраструктури;
4) погодження порядку рівноправного доступу до інфраструктури залізничного транспорту;
4) розгляд спірних питань між оператором інфраструктури, перевізниками та іншими учасниками ринку залізничних перевезень з питань доступу до інфраструктури; 
5) державне регулювання тарифів на залізничному транспорті в межах визначених повноважень та контроль за їх дотриманням;
6) погодження інвестиційних програм для визначення інвестиційної складової;
7) контроль за дотриманням мінімальних норм якості послуг перевезень пасажирів залізничним транспортом;
8) видача, доповнення, поновлення, призупинення дії, відміна розпорядження про призупинення дії та анулювання сертифікатів авторизації та сертифікатів безпеки;
9) ведення реєстрів сертифікатів авторизації та сертифікатів безпеки;
10) контроль за функціонуванням системи управління безпекою;
11) ведення реєстрів залізничних колій загального користування та під’їзних колій, залізничного рухомого складу у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері залізничного транспорту;
12) видачу, оновлення, поновлення свідоцтв (дублікатів) машиніста;
13) забезпечення проведення іспитів кандидатів в машиністи щодо професійно-психологічної придатності та загальної професійної компетентності;
14) забезпечення проведення періодичних іспитів машиністів локомотивів щодо професійно-психологічної придатності та загальної професійної компетентності для підтвердження свідоцтв машиніста;
15) ведення реєстру виданих, оновлених, поновлених, змінених, прострочених, призупинених, вилучених або заявлених як зниклі, украдені або знищені свідоцтв машиністів;
16) впровадження технічних специфікацій оперативної сумісності на залізничному транспорті;
17) забезпечення здійснення заходів щодо запобігання виникненню надзвичайних ситуацій на залізничному транспорті, своєчасного реагування на такі ситуації та ліквідації їх наслідків;
18) інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.
4.	Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту має право:
1)	отримувати інформацію, яка є необхідною для належного виконання функцій, передбачених цим Законом або іншими актами законодавства, від будь-якого суб’єкта владних повноважень, учасників ринку залізничного транспорту (крім споживачів);
2)	ініціювати консультації та громадські обговорення;
3)	ініціювати і проводити розслідування щодо функціонування ринку залізничного транспорту в Україні, приймати рішення про вжиття заходів для сприяння ефективній конкуренції на ринку залізничного транспорту та забезпечення його належного функціонування;
4)	ініціювати і проводити перевірки щодо виконання систем управління безпекою;
5)	видавати обов’язкові для виконання учасниками ринку рішення;
6)	накладати санкції на учасників ринку (крім споживачів), які порушили свої обов’язки відповідно до цього Закону та інших актів законодавства;
7)	вживати заходи для запобігання неефективному функціонуванню ринку залізничного транспорту, зокрема, внаслідок дій та будь-якої поведінки учасників ринку, спрямованих на завищення цін та завдання економічної шкоди споживачам;
8)	вимагати від оператора інфраструктури підготовки внесення змін до порядку рівноправного доступу до інфраструктури залізничного транспорту з метою дотримання принципу пропорційності і недискримінаційності;
9)	визначати розмір інвестиційної складової в тарифі на обов’язкові послуги з доступу до інфраструктури;
10)	встановлювати заборону експлуатації залізничного рухомого складу, який створює загрозу безпеці руху, життю та здоров’ю людей, навколишньому природному середовищу, шляхом видачі приписів до усунення порушень вимог нормативних актів з питань безпеки руху;
11)	тимчасово зупиняти рух залізничного рухомого складу по інфраструктурі, встановлювати заборону або обмеження експлуатації інфраструктури в разі наявності загрози безпеці руху, життю та здоров’ю людей, навколишньому природному середовищу шляхом видачі приписів до усунення порушень вимог нормативних актів з питань безпеки руху; 
12)	проводити перевірки учасників ринку залізничного транспорту (крім споживачів) відповідно до цього Закону.
5.	Повноваження та права центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту в частині регулювання ринку залізничного транспорту можуть бути повністю чи частково покладені на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту за рішенням Кабінету Міністрів України.
Повноваження та права центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту в частині нагляду за безпекою у сфері залізничного транспорту можуть бути повністю чи частково покладені на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті за рішенням Кабінету Міністрів України.
6.	Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту при здійсненні державного регулювання у сфері залізничного транспорту та реалізації державної політики у сфері безпеки на залізничному транспорті враховує стратегії та програми, прийняті Кабінетом Міністрів України.
7.	Фінансування центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, його центрального апарату і територіальних органів здійснюється за рахунок надходження до спеціального фонду Державного бюджету України внесків на регулювання, які сплачуються учасниками ринку залізничних перевезень. Внески на регулювання зараховуються до доходів спеціального фонду Державного бюджету України, не підлягають вилученню та використовуються за цільовим призначенням на фінансування діяльності центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, його центрального апарату і територіальних органів.
8.	Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту затверджує свій кошторис після погодження його проекту Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.
9.	Проект кошторису центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту оприлюднюється щорічно, не пізніше 1 червня, шляхом розміщення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту. Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту проводить відкрите обговорення проекту кошторису, за результатами якого проект кошторису може бути уточнений.
10.	Кошти Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на залізничну діяльність в обсязі, затвердженому законом про Державний бюджет України на відповідний рік, використовуються на утримання штату працівників та інші витрати центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, пов'язані із забезпеченням виконання його функцій. 
11.	 Контроль за цільовим використанням коштів центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту здійснюється відповідно до законодавства.
12. Перелік, розмір та порядок сплати внесків на регулювання, порядок використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на залізничну діяльність визначаються Кабінетом Міністрів України.
Стаття 7. Особливості ліцензування на залізничному транспорті
1. Ліцензування на залізничному транспорті здійснюється відповідно до Закону України “Про ліцензування видів господарської діяльності” з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
2. Ліцензуванню (з наданням ліцензії перевізника) підлягає господарська діяльність перевізника, який здійснює перевезення пасажирів та/або вантажів залізничним рухомим складом залізничними коліями загального користування.
Ліцензія перевізника засвідчує спроможність провадити зазначений в ній вид господарської діяльності. 
Ліцензія перевізника, видана на здійснення залізничних перевезень, не дає права доступу до інфраструктури.
Ліцензія перевізника з дотриманням принципу рівності надається центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, перевізнику, що подав заявку на отримання ліцензії перевізника (далі — претендент), має відповідний рівень професійної компетентності, плани діяльності, добру репутацію і стабільне фінансове положення, що передбачає достатність фінансових ресурсів.
3. Репутація претендента відповідає вимогам доброї репутації, якщо:
претендент не визнаний неплатоспроможним;
керівні особи претендента не мають не погашеної або не знятої в установленому порядку судимості за вчинення умисних злочинів.
4. Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів та/або вантажів залізничним рухомим складом встановлюють вимоги до достатності фінансових ресурсів, планів діяльності, доброї репутації та відповідного рівня професійної компетентності. Для отримання ліцензії перевізник повинен відповідати ліцензійним умовам.
Стаття 8. Тарифна політика на залізничному транспорті
1. Тарифна політика у сфері залізничного транспорту формується з урахуванням таких принципів:
економічна обґрунтованість тарифу;
прогнозованість тарифів;
забезпечення розвитку конкурентного середовища у сфері пасажирських та вантажних залізничних перевезень;
стимулювання операторів інфраструктури до оптимізації використання інфраструктури та зменшення витрат на утримання інфраструктури, без шкоди для забезпечення безпеки руху та покращення якості послуг з доступу до інфраструктури;
забезпечення єдності структури і системи побудови тарифів на всій території України;
самоокупність суб’єктів природних монополій;
гласність та відкритість процедур регулювання;
стимулювання підвищення якості послуг;
2. На залізничному транспорті під час провадження господарської діяльності тарифи на роботи (послуги) визначаються за державними регульованими та вільними тарифами, а також тарифами, що визначаються відповідно до діючих міжнародних договорів України.
3. Державному регулюванню на залізничному транспорті підлягають тарифи на обов’язкові послуги з доступу до інфраструктури, а також на послуги, що надаються суб'єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, затверджує методику розрахунку тарифів, що підлягають державному регулюванню. 
Тарифи розробляються суб’єктами господарювання, які надаватимуть послуги, на підставі методики та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту.
Державні регульовані тарифи повинні бути економічно обґрунтованими.
Під час встановлення державних регульованих тарифів на обов’язкові послуги з доступу до інфраструктури до складу таких тарифів обов’язково включається інвестиційна складова, яка використовується за цільовим призначенням для забезпечення розвитку інфраструктури відповідно до затвердженої у встановленому порядку інвестиційної програми.
4. Інвестиційні програми розробляються оператором інфраструктури, погоджуються центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в галузі залізничного транспорту.
Порядок розрахунку інвестиційної складової для виконання інвестиційних програм та/або відшкодування інвестиційних ресурсів, залучених для фінансування інвестиційних програм, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
Оператор інфраструктури для проведення розрахунків за інвестиційними програмами відкриває спеціальні рахунки.
Порядок зарахування коштів на спеціальний рахунок, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх використанням встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
Розпорядником спеціальних рахунків є оператор інфраструктури. Кошти зі спеціальних рахунків можуть бути спрямовані виключно на витрати, передбачені інвестиційною програмою. Використання зазначених коштів у будь-яких інших цілях забороняється. 
5. Розрахунки за роботи (послуги) на залізничному транспорті, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, проводяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін.
6. Тарифи на суспільно важливі послуги з перевезення пасажирів залізничним транспортом встановлюються відповідно до умов договорів між відповідним центральним органом виконавчої влади або місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування та перевізником.
7. Тарифи на перевезення в міжнародному залізничному сполученні визначаються відповідно до законодавства, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Стаття 9. Організація суспільно важливих послуг з перевезення пасажирів залізничним транспортом
 1 Суспільно важливі перевезення пасажирів залізничним транспортом визначаються Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
2. Організація суспільно важливих перевезень у далекому сполученні здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту. 
Організація суспільно важливих перевезень у приміському сполученні здійснюється місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевих бюджетів.
У разі якщо маршрут суспільно важливих перевезень у приміському сполученні проходить через територію декількох адміністративно-територіальних одиниць, відповідні місцеві органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування можуть спільно забезпечувати такі перевезення на умовах співфінансування.
3. Суспільно важливі перевезення здійснюються на підставі договору. Обрання перевізника здійснюється шляхом конкурентного відбору відповідно до Закону України “Про публічні закупівлі”.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, органи місцевого самоврядування, місцеві органи виконавчої влади можуть укласти договір про організацію суспільно важливих послуг з перевезення пасажирів без проведення конкурентного відбору у разі, якщо такі послуги надаються афілійованими (“підконтрольними”) перевізниками.
4. Надання послуг з суспільно важливих перевезень пасажирів здійснюється на відплатній основі шляхом оплати перевізникам за здійснення перевезень або надання фінансової компенсації витрат на перевезення. Розмір оплати або компенсації перевізникам, що здійснюють суспільно важливі перевезення, повинен відповідати розміру коштів, достатньому для покриття обґрунтованих витрат перевізника, пов’язаних з такими перевезеннями, з урахуванням прибутку.
У разі невиконання замовником умов договору щодо надання суспільно важливих послуг з перевезення пасажирів залізничним транспортом або існування підтвердженої заборгованості за таким договором перевізник має право перевести перевезення на комерційну основу.
5. Порядок організації суспільно важливих перевезень пасажирів залізничним транспортом, типовий договір та методика розрахунку оплати або компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.
6. Органи, зазначені у частині другій цієї статті, зобов’язані публікувати один раз на рік звіт щодо зобов’язань з організації суспільно важливих перевезень, за які вони несуть відповідальність, про обраних перевізників та надані компенсаційні платежі.
Стаття 10. Відносини з місцевими органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування
1. Відносини суб’єктів господарювання у сфері залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування базуються на договірній основі відповідно до законодавства України.
2. На місцеві органи виконавчої влади і органи місцевого самоврядування покладається організація виконання робіт з благоустрою привокзальних площ, спорудження та впорядкування під’їздів до залізничних станцій, пасажирських зупинних пунктів, вокзалів з урахуванням потреб пасажирів з обмеженою мобільністю, забезпечення транспортного сполучення з населеними пунктами за місцем розташування станцій, вокзалів, створення сприятливих умов для функціонування телекомунікаційних мереж загального користування та повноцінного надання телекомунікаційних послуг. 
Місцеві органи виконавчої влади взаємодіють з оператором інфраструктури, перевізниками, власниками вантажів, іншими суб’єктами господарювання у сфері залізничного транспорту залізничного транспорту з метою підвищення ефективності використання транспортних засобів, злагодженої роботи з іншими видами транспорту, створення (у тому числі на пайових засадах) підприємств з перевезення пасажирів у приміському сполученні, розвитку транспортної інфраструктури, експлуатації малодіяльних станцій щодо обслуговування пасажирів та економіки регіонів.
Нове будівництво і реконструкція вокзалів, пішохідних мостів і тунелів, пасажирських платформ та інших об’єктів залізничного транспорту, пов’язаних з обслуговуванням населення регіону, придбання рухомого складу для здійснення приміських перевезень здійснюються за рахунок коштів оператора інфраструктури із залученням коштів місцевих бюджетів, а також інших не заборонених законодавством джерел фінансування. Врахування потреб пасажирів з обмеженою мобільністю при цьому є обов’язковим. 
Стаття 11. Правовий режим використання земель залізничного транспорту
1. Правовий режим земель, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначається відповідно до Земельного кодексу України, цього Закону, законів України “Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування” та “Про транспорт”.
2. До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту, землі, які надані в користування залізничному транспорту відповідно до чинного законодавства України.
3. Для забезпечення у межах смуги відведення безпечної експлуатації залізничних колій, електричних та телекомунікаційних мереж, інших пристроїв та об’єктів залізничного транспорту загального користування та під’їзних колій, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селів, снігових заметів та інших небезпечних впливів, створюються охоронні зони. Порядок створення охоронних зон, їх розмір та режим користування ними визначаються Кабінетом Міністрів України.
Стаття 12. Правовий режим майна залізничного транспорту
1. Об’єкти залізничного транспорту можуть перебувати у державній, комунальній або приватній власності та використовуються відповідно до вимог, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.
2. Об’єкти інфраструктури є державною власністю та закріплюються за оператором інфраструктури на праві господарського відання відповідно до статті 10 Закону України “Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування”. 
Об’єкти, визначені в абзаці першому цієї частини, не підлягають приватизації, продажу під час провадження у справі про банкрутство, на них не може бути звернене стягнення за рішенням суду та іншими виконавчими документами, накладено арешт.
Оператор інфраструктури не може здійснювати правочини, наслідком яких може бути відчуження об’єктів, визначених в абзаці першому цієї частини.

Розділ III
ІНФРАСТРУКТУРА ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ

Стаття 13. Інфраструктура залізничного транспорту
1. Інфраструктура – сукупність об’єктів:
- земельні ділянки, включаючи смугу відведення, охоронні зони;
- залізничне полотно, зокрема насипи, виїмки, дренажні канали та траншеї, кам’яні траншеї, дренажні штольні, укріпні стіни, укріпні лісонасадження, пасажирські та товарні платформи, бровки залізничних колій та тротуарів, переходи, переїзди, захисні стіни, тощо;
- інженерні споруди: залізничні мости, залізничні естакади, залізничні тунелі, залізничні підземні шляхи, тощо;
- залізничні переїзди зі шлагбаумами;
- територія залізничних станцій та вокзалів, що забезпечує доступ для пасажирів та вантажів до залізничних колій;
- прилади безпеки (системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів), сигнальне та телекомунікаційне обладнання на перегонах та станціях, включаючи обладнання для забезпечення електропостачання для забезпечення роботи сигнального та телекомунікаційного обладнання, а також будівлі для цього обладнання;
- обладнання для освітлення території залізничних станцій та вокзалів;
- тягові підстанції та контактна мережа;
- будівлі, що використовуються оператором інфраструктури для забезпечення роботи технічного комплексу;
- об’єкти та обладнання, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт.
2. Інфраструктура за режимами експлуатації поділяється на категорії, технічні вимоги щодо експлуатації яких затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
3. Інфраструктура та її об’єкти повинні утримуватися оператором інфраструктури у технічно справному стані, який забезпечує безпечність і безперебійність перевізного процесу.
4. Виведення з експлуатації у зв’язку із списанням одного чи кількох технологічно пов’язаних об’єктів інфраструктури, їх перепрофілювання здійснюються оператором інфраструктури у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку.
Зазначена вимога не застосовується у разі тимчасового (на строк не більше тридцяти днів) виведення з експлуатації об’єктів інфраструктури у зв’язку з проведенням ремонту та реконструкції таких об’єктів.
5. У разі неможливості виведення з експлуатації чи перепрофілювання одного або кількох технологічно пов’язаних об’єктів інфраструктури, що мають державне, оборонне чи соціальне значення, Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, визначається джерело фінансування витрат на утримання і експлуатацію таких об’єктів в обсягах, що не покриваються доходами від їх експлуатації.
6. Інфраструктура та її об’єкти повинні забезпечувати стале функціонування залізничного транспорту загального користування в умовах надзвичайних ситуацій та в особливий період.
Стаття 14. Проектування, будівництво, придбання та утримання об’єктів інфраструктури
1. Проектування, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) та придбання об’єктів інфраструктури здійснюється в порядку, визначеному законодавством, за рахунок таких джерел, як інвестиційна складова, власні кошти оператора інфраструктури, державна підтримка, кошти місцевих бюджетів, кошти приватних інвесторів, а також будь-які інші джерела фінансування, не заборонені законодавством. 
2. Створені (придбані) об’єкти інфраструктури із залученням бюджетних коштів, інвестиційної складової та власних коштів оператора інфраструктури закріплюються в державній власності та передаються оператору інфраструктури у визначеному законом порядку.
3. Реконструкція, реставрація та капітальний ремонт об’єктів інфраструктури, закріплених у визначеному законом порядку за оператором інфраструктури, здійснюються за рахунок амортизаційних відрахувань, нарахованих відповідно до законодавства на такі об’єкти, інвестиційної складової тарифів на послуги оператора інфраструктури, власних коштів оператора інфраструктури, а також за рахунок бюджетних коштів, виділених на ці цілі згідно із законодавством.
	4. Капітальні вкладення (будівництво, реконструкція, модернізація тощо) в об’єкти інфраструктури сторонніми суб’єктами (суб’єкти господарювання усіх форм власності, фізичні особи тощо) здійснюється за рахунок коштів інвесторів на підставі договорів з оператором інфраструктури в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, який також визначає механізм компенсації таких вкладень.
5. Проектування, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) та придбання об’єктів інфраструктури здійснюються з обов’язковим дотриманням вимог щодо їх доступності для осіб з ураженнями органів зору, слуху та опорно-рухового апарату.
Стаття 15. Відкриття та закриття залізничних колій загального користування та розміщених на них залізничних станцій, пасажирських зупинних пунктів
1. Відкриття для постійної експлуатації залізничних колій загального користування, залізничних станцій для виконання всіх чи деяких операцій та пасажирських зупинних пунктів здійснюється оператором інфраструктури у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
2. Закриття залізничних колій загального користування (крім станційних колій, а також у разі тимчасового закриття у зв’язку з необхідністю ремонту чи реконструкції залізничної колії), залізничних станцій для виконання всіх чи деяких операцій та пасажирських зупинних пунктів здійснюється оператором інфраструктури за погодженням з місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
Закриття станційних залізничних колій загального користування та тимчасове закриття залізничних колій загального користування у зв’язку з необхідністю їх ремонту чи реконструкції здійснюється оператором інфраструктури.
У разі непогодження органами місцевого самоврядування закриття залізничних колій загального користування (крім станційних колій, а також у разі тимчасового закриття у зв’язку з необхідністю ремонту чи реконструкції залізничної колії), залізничних станцій для виконання всіх чи деяких операцій, пасажирських зупинних пунктів та неприйняття рішення про компенсацію збитків оператору інфраструктури у зв’язку з експлуатацією малодіяльних збиткових залізничних станцій, колій, зупинних пунктів з місцевих бюджетів або за рахунок підприємств, які обслуговуються такими станціями, коліями, зупинними пунктами, протягом трьох місяців після письмового звернення оператора інфраструктури оператор інфраструктури за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, має право прийняти рішення про закриття малодіяльних збиткових залізничних станцій, колій, зупинних пунктів.
3. Інформація про відкриття (закриття) залізничних колій загального користування (крім станційних колій), залізничних станцій, пасажирських зупинних пунктів підлягає включенню до відповідних збірників, які в обов’язковому порядку оприлюднюються оператором інфраструктури.
Стаття 16. Основи діяльності оператора інфраструктури
1. Оператор інфраструктури зобов’язаний:
виконувати обов’язки з організації перевізного процесу на залізничному транспорті загального користування;
утримувати інфраструктуру в належному технічному стані;
бути авторизованим на провадження цього виду діяльності та мати сертифікат авторизації;
розробити, затвердити та забезпечити функціонування системи управління безпекою;
визначити внутрішні процедури видачі та доповнення сертифікатів машиніста; 
використовувати інфраструктуру та її об’єкти за цільовим призначенням;
здійснювати контроль і забезпечувати дотримання вимог безпеки руху, пожежної, техногенної безпеки та охорони праці на залізничному транспорті;
вживати термінових заходів до ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, транспортних та інших подій на залізничному транспорті, організовувати проведення заходів щодо технічного захисту об’єктів інфраструктури;
забезпечувати дотримання вимог законодавства з охорони навколишнього природного середовища;
забезпечувати створення умов, а також підготовлений персонал для належного обслуговування пасажирів з обмеженою мобільністю на вокзалах та станціях, перелік яких та вимоги до яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту; 
невідкладно інформувати у встановленому порядку органи державної влади, органи місцевого самоврядування і населення про надзвичайні ситуації природного та техногенного характеру, що призвели до порушення роботи залізничного транспорту або сталися на об’єктах залізничного транспорту;
утворювати мобілізаційні органи, підрозділи з управління спеціальними військовими перевезеннями;
надавати центральному органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту інформацію про транспортні та інші події, пов’язані з порушенням правил безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту, причини їх виникнення і вжиті заходи;
забезпечувати виконання зобов’язань, що випливають із міжнародних договорів та законодавства у сфері мобілізаційної підготовки і мобілізації;
виконувати інші обов’язки, визначені законодавством.
Оператор інфраструктури повинен бути здатним обґрунтувати центральному органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, що тарифи на обов’язкові послуги з доступу до інфраструктури відповідають методиці. 
З метою забезпечення ефективності використання інфраструктури оператор інфраструктури має право заохочувати користувачів послуг з доступу до інфраструктури до підвищення продуктивності використання інфраструктури та мінімізації порушень у роботі залізничного транспорту, у тому числі виставляти штрафи перевізникам, що спричинили порушення роботи залізничного транспорту та надавати бонуси перевізникам за досягнення рівня продуктивності, вищого за запланований. 
2. Фінансові результати діяльності оператора інфраструктури повинні враховувати баланс між витратами на утримання та розвиток інфраструктури, з однієї сторони, та доходами від послуг з доступу до інфраструктури, додаткових надходжень від іншої комерційної діяльності, з іншої сторони. 
Використання доходів від надання послуг з доступу до інфраструктури на будь-яку іншу діяльність, окрім утримання та розвитку інфраструктури, заборонене.
3. Під час здійснення перевезення залізничними коліями загального користування залізничного рухомого складу оператор інфраструктури проводить перевірку його технічного стану та документів осіб, які здійснюють управління тяговим залізничним рухомим складом.
У разі виявлення неналежного технічного стану тягового або іншого залізничного рухомого складу, що загрожує безпеці руху, а також наявності в особи, яка здійснює управління тяговим залізничним рухомим складом, ознак алкогольного, наркотичного, токсичного сп’яніння оператор інфраструктури зобов’язаний зупинити рух такого складу та повідомити про це його володільця та центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту.
Перелік працівників оператора інфраструктури, які мають право проводити зазначені перевірки, визначається оператором інфраструктури.
4. При перевезеннях залізничним транспортом у міжнародному сполученні умови організації перевезень з використанням прикордонної інфраструктури України визначаються відповідними міжурядовими угодами, що укладаються згідно із законодавством про міжнародні договори, а також угодами, що укладаються оператором інфраструктури з іноземними залізницями.
При здійсненні перевезень залізничним транспортом у міжнародному сполученні оператори інфраструктури повинні забезпечити оптимальну конкурентноздатність міжнародних вантажних залізничних перевезень та ефективне використання Транс’європейської залізничної вантажної мережі. З цією метою оператори інфраструктури мають право створювати спільні організації, які сприятимуть досягненню цієї мети.
4. Порядок взаємодії між оператором інфраструктури та володільцями під'їзних колій визначається відповідно до укладених договорів з урахуванням вимог цього Закону.
Стаття 17. Послуги з доступу до інфраструктури
1. Оператор інфраструктури надає обов’язкові, додаткові та допоміжні послуги з доступу до інфраструктури.
2. Послуги з доступу до інфраструктури надаються:
перевізникам — на підставі договору з оператором інфраструктури про надання послуг з доступу до інфраструктури для здійснення перевезень;
іншим особам, заінтересованим в отриманні послуг з доступу до інфраструктури з метою провадження діяльності, пов’язаної з перевізним процесом — на підставі відповідного договору з оператором інфраструктури.
3. До обов’язкових послуг з доступу до інфраструктури належать: 
розгляд запитів на пропускну спроможність інфраструктури; 
використання інфраструктури; 
управління перевізним процесом на залізничному транспорті загального користування, включаючи електропостачання (в разі потреби), сигналізацію, регулювання, диспетчерське управління і зв’язок, надання інформації про рух поїздів (сукупність транспортних операцій, направлених на переміщення поїздів); 
доступ до залізничних колій загального користування для сервісного обслуговування;
технічне обслуговування та перевірка технічного стану рухомого складу у складі поїздів; 
надання інформації, яка необхідна для здійснення або впровадження перевезення, для якого було надано пропускну спроможність.
4. До додаткових послуг належать:
попередній обігрів пасажирських поїздів;
постачання палива, шунтування;
послуги з охорони небезпечних та інших вантажів;
допомога в експлуатації нестандартних поїздів;
сервісне обслуговування, яке включає:
послуги дозаправлення паливом;
пасажирські станції, їх споруди та інше;
вантажні термінали;
сортувальні станції;
послуги по формуванню поїздів;
складські послуги;
технічне обслуговування та інші технічні об’єкти.
5. Допоміжні послуги можуть включати:
доступ до телекомунікаційної мережі;
надання додаткової інформації.
6. Обов’язкові послуги з доступу до інфраструктури надаються на основі, що передбачає рівні умови надання таких послуг на договірних засадах. При цьому визначення тарифів на послуги з доступу до інфраструктури та схеми розподілу пропускної спроможності повинні забезпечувати справедливу конкуренцію у наданні послуг залізничних перевезень.
Інші додаткові та допоміжні послуги надаються за запитом на конкурентних засадах.
Правила рівноправного доступу до інфраструктури залізничного транспорту розробляються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, та затверджуються Кабінетом Міністрів України.
7. Оператор інфраструктури розробляє Порядок доступу до інфраструктури залізничного транспорту, в якому визначає інфраструктуру, доступну для здійснення перевезень та всю інформацію, необхідну для отримання доступу до інфраструктури, зокрема, основні правила, строки, процедури та критерії для отримання доступу до інфраструктури, включаючи тарифи. 
Порядок доступу до інфраструктури залізничного транспорту повинен бути опублікованим не пізніше ніж за чотири місяці до кінцевого терміну подання заявок на доступ до інфраструктури.
Порядок доступу до інфраструктури оновлюється в разі потреби, але не рідше ніж один раз на рік.
8. Договір про надання послуг з доступу до інфраструктури для здійснення перевезень укладається в письмовій формі та є публічним.
9. Істотними умовами договору про надання послуг з доступу до інфраструктури для здійснення перевезень є:
перелік послуг, які надаються перевізникові оператором інфраструктури;
вартість послуг, порядок розрахунків і способи оплати;
строк дії договору;
порядок обміну інформацією про узгодження перевезень, у тому числі з використанням електронних засобів зв’язку і баз даних;
порядок обміну документами, що підтверджують факт узгодження, виконання та завершення перевезень і послуг з доступу до інфраструктури, які при цьому надаються;
порядок взаємодії сторін з попередження та ліквідації негативних наслідків подій, надзвичайних ситуацій;
відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов’язань, у тому числі порядок відшкодування збитків, завданих третім особам таким невиконанням або неналежним виконанням;
узгодження технології та організації здійснення перевізного процесу;
інші умови, визначені як необхідні сторонами договору.
10. Максимальний строк дії договору про надання послуг з доступу до інфраструктури становить не більше одного періоду зведеного графіку руху поїздів.
За погодженням з центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, оператор інфраструктури та перевізник можуть укласти рамкову угоду про надання послуг з доступу до інфраструктури на термін не більше чотирьох років. Зазначені угоди не повинні перешкоджати використанню відповідної інфраструктури іншими заявниками або для інших перевезень.
Строк дії договору про надання послуг з доступу до інфраструктури для здійснення перевезень не повинен перевищувати строку дії відповідних сертифікатів безпеки.
12. Надана перевізнику послуга з доступу до інфраструктури не може бути передана ним іншому перевізнику або використана для здійснення іншого перевезення.
Будь-яка торгівля пропускною спроможністю заборонена.
13. Оператор інфраструктури повинен поважати комерційну таємницю інформації, що надається йому в рамках договору про надання послуг з доступу до інфраструктури для здійснення перевезень.
Стаття 18. Організація управління перевізним процесом на інфраструктурі загального користування
1. Організація руху поїздів з використанням інфраструктури залізничного транспорту загального користування здійснюється на основі зведеного графіка руху поїздів.
Зведений графік руху поїздів містить інформацію про всі заплановані рухи поїздів та рухомого складу, які відбудуться на відповідній інфраструктурі протягом періоду його дії.
Зведений графік руху поїздів розробляється, затверджується та вводиться в дію оператором інфраструктури відповідно до задоволених запитів на доступ до інфраструктури у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
2. В разі виникнення конфлікту різних запитів на послуги з доступу до інфраструктури, оператор інфраструктури має право запропонувати пропускну спроможність інфраструктури, яка відрізняється від тієї, що була заявлена.
3. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, перевізники мають право вносити на розгляд оператора інфраструктури пропозиції щодо вдосконалення графіка руху поїздів до моменту його затвердження.
Оператор інфраструктури зобов’язаний протягом тридцяти днів від дня отримання пропозиції щодо вдосконалення графіка руху поїздів розглянути її та надати заявнику відповідь.
У разі відмови щодо прийняття пропозицій стосовно вдосконалення графіка руху поїздів оператор інфраструктури у визначений строк надає заявнику відповідне обґрунтування такої відмови.
4. Після затвердження зведеного графіка руху поїздів інформація стосовно доступної незайнятої пропускної здатності інфраструктури має бути доступною всім заявникам, які бажають використати цю пропускну здатність.
В разі отримання запиту на індивідуальний залізничний маршрут (типу ad hoc) оператор інфраструктури зобов’язаний протягом п’яти робочих днів від дня отримання запиту розглянути його та надати заявнику відповідь.
5. Якщо після узгодження запитів на послуги з доступу до інфраструктури неможливо відповідним чином задовольнити усі запити на пропускну здатність інфраструктури, оператор інфраструктури повинен оголосити цю частину інфраструктури перевантаженою. Це також має бути зроблено стосовно інфраструктури, щодо якої прогнозується недостатність пропускної здатності у найближчому майбутньому.
Порядок дій оператора інфраструктури при оголошенні інфраструктури перевантаженою визначається Кабінетом Міністрів України. 
6. Управління рухом поїздів на залізничному транспорті загального користування здійснюється оператором інфраструктури.
Основою управління залізничними вантажними перевезеннями, у тому числі рухом порожніх вагонопотоків, є єдиний мережевий технологічний процес залізничних перевезень – нормативно-технологічне забезпечення організації та управління процесом вантажних перевезень на залізничному транспорті України та організації системної технологічної взаємодії учасників перевізного процесу з метою забезпечення ефективного використання ресурсів усіх елементів управління перевезеннями, який розробляється оператором інфраструктури і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту. 
Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи не мають права втручатися в організацію управління рухом поїздів на залізничному транспорті загального користування, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Розділ IV
ПЕРЕВЕЗЕННЯ ЗАЛІЗНИЧНИМ ТРАНСПОРТОМ
Стаття 19. Основи організації перевезень залізничним транспортом
1. Перевезення пасажирів, вантажів, багажу та вантажобагажу залізничним транспортом здійснюється відповідно до вимог цього та інших законів, правил рівноправного доступу до інфраструктури залізничного транспорту, правил перевезення вантажів залізничним транспортом, правил обслуговування громадян залізничним транспортом, правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом, інших нормативно-правових актів та укладених згідно із законодавством договорів перевезень.
Правила перевезення вантажів залізничним транспортом, правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту. Особливості організації та здійснення перевезень залізничним транспортом, пов’язаних з евакуацією, визначаються Кабінетом Міністрів України. Перевезення пасажирів, вантажів, багажу і вантажобагажу в міжнародному залізничному сполученні здійснюється з дотримання вимог, визначених міжнародними договорами України.
2. Проїзд пасажирів залізничним транспортом, у тому числі пасажирів, що згідно із законодавством мають право на пільговий або безоплатний проїзд, здійснюється на підставі проїзних документів (квитків).
Порядок оформлення проїзних документів (квитків), що використовуються на залізничному транспорті, визначається правилами обслуговування громадян залізничним транспортом, правилами перевезення пасажирів, багажу та вантажобагажу залізничним транспортом.
У разі відсутності у пасажира належним чином оформленого проїзного документа (квитка) перевізник відмовляє в перевезенні такому пасажиру.
3. Перевезення військових та спеціальних вантажів здійснюється на договірних засадах.
Особливості організації та здійснення військових залізничних перевезень визначаються Кабінетом Міністрів України.
4. Організація перевезень пасажирів, багажу та вантажобагажу залізничним транспортом загального користування в далекому сполученні здійснюється перевізниками:
за власною ініціативою;
за ініціативою центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, згідно з договором про організацію суспільно важливих перевезень пасажирів залізничним транспортом у далекому сполученні.
Організація перевезень пасажирів і багажу залізничним транспортом загального користування у приміському сполученні здійснюється перевізниками:
за власною ініціативою;
за ініціативою місцевих органів виконавчої влади згідно з договором про організацію суспільно важливих перевезень пасажирів залізничним транспортом у приміському сполученні.
5. Перевізники визначають норми якості надання послуг з перевезення пасажирів і впроваджують систему управління якістю для підтримки якості послуг. Мінімальні норми якості послуг повинні включати:
продаж квитків та надання інформації про перевезення;
норми пунктуальності надання послуг з перевезення та основні принципи дій в разі порушення таких норм;
чистота рухомого складу і обладнання на вокзалах (якість повітря в вагонах, гігієна санітарного обладнання тощо);
вивчення рівня задоволеності пасажирів; 
обробка скарг, надання компенсацій і відшкодування збитків в разі недотримання норм якості надання послуг; 
допомога пасажирам з обмеженою мобільністю.
6. Перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу здійснюється за договором перевезення, який укладається згідно з вимогами, визначеними цим Законом, Цивільним кодексом України та Господарським кодексами України.
Обов’язки та відповідальність осіб, що беруть участь в організації перевезення вантажу, визначаються правилами рівноправного доступу до інфраструктури залізничного транспорту, правилами перевезення вантажів залізничним транспортом та умовами договору перевезення.
Укладений між вантажовласником та перевізником договір перевезення вантажу одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення перевізникові плати за перевезення та інших належних йому платежів.
Однією з істотних умов договору перевезення є безпечна та цілісна доставка прийнятого до перевезення вантажу до пункту призначення у визначений строк.
Стаття 20. Основи діяльності перевізників
1. Перевізник під час здійснення перевезень залізничним транспортом зобов’язаний:
мати ліцензію на провадження відповідного виду господарської діяльності згідно із законодавством та сертифікат безпеки;
мати тяговий залізничний рухомий склад на праві власності або іншому праві на підставі договору з його власниками;
мати право доступу до інфраструктури на підставі договору про надання послуг з доступу до інфраструктури з оператором інфраструктури;
утримувати належний йому залізничний рухомий склад в належному санітарному та технічному стані;
допускати до роботи персонал, що відповідає кваліфікаційним вимогам і не має медичних протипоказань до такої роботи, має сертифікат машиніста, свідоцтво машиніста та/або інші документи, передбачені законом;
визначити внутрішні процедури видачі та доповнення сертифікатів машиністів;
розробити та забезпечити функціонування системи управління безпекою руху;
забезпечувати виконання вимог безпеки руху, пожежної безпеки та охорони праці на залізничному транспорті;
забезпечувати виконання вимог законодавства з охорони навколишнього природного середовища;
виконувати інші обов’язки, визначені законодавством.
2. Перевізник крім тягового залізничного рухомого складу може мати інший рухомий склад на праві власності чи речовому праві на підставі відповідного договору з оператором залізничного рухомого складу. 
3. Інформація про перевізників, що здійснюють перевезення залізничним транспортом загального користування, які отримали доступ до інфраструктури у визначеному цим Законом порядку, підлягає розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту.
4. Перевізник має право:
перевіряти достовірність маси вантажів, вантажобагажу та інших відомостей, зазначених вантажовідправниками в транспортних залізничних накладних (заявах на перевезення вантажобагажу);
проводити передбачену нормативно-правовими актами перевірку вантажу, що приймається до перевезення, та документів на нього;
відмовити у прийнятті до перевезення вантажу у разі невідповідності вантажу або документів на нього встановленим вимогам;
у разі несвоєчасної оплати за перевезення вантажу стягувати з вантажовідправників та вантажоодержувачів пеню у розмірі й порядку, встановлених договором;
вимагати від вантажовідправників та вантажоодержувачів дотримання вимог і норм щодо використання засобів механізації вантажних робіт, тари, спеціальних контейнерів, що виключають пошкодження рухомого складу, споруд та пристроїв, інших об’єктів інфраструктури, та щодо забезпечення схоронності вантажів; 
утворювати міжнародні об’єднання з іншими перевізниками.
Перевізник має інші права, визначені законодавством.
Права перевізників під час здійснення перевезень залізничним транспортом загального користування на прийняті до перевезення вантажі захищаються нарівні з правами власників вантажу.
5. Втручання органів державної влади у діяльність перевізників у сфері управління, адміністрування і внутрішнього контролю за адміністративними, економічними і фінансовими питаннями заборонене, незалежно від форми власності перевізника.
Перевізники здійснюють свою діяльність відповідно до потреб ринку з метою надання ефективних послуг з найнижчими можливими витратами, необхідними для забезпечення якості перевезень.
Діяльність перевізників здійснюється на засадах підприємництва; це положення розповсюджується також на виконання ними зобов’язань у сфері надання суспільно важливих, та інших перевезень, які замовляються державою.
6. Перевізники складають плани розвитку, включаючи інвестиційні і фінансові програми. Такі плани покликані забезпечити фінансову збалансованість перевізників та досягнення інших завдань управління технічною, комерційною та фінансовою діяльністю; перевізники також визначають метод імплементації їх впровадження.
Стаття 21. Основи діяльності операторів залізничного рухомого складу
1. Оператор залізничного рухомого складу зобов’язаний:
володіти залізничним рухомим складом (крім тягового залізничного рухомого складу) на праві власності чи іншому праві відповідно до укладених з його власником чи іншими суб’єктами господарювання договорів;
утримувати в належному технічному стані залізничний рухомий склад (крім тягового залізничного рухомого складу), який перебуває у його володінні;
укладати з перевізником договір на використання залізничного рухомого складу у перевізному процесі;
забезпечувати виконання організаційних, технічних та технологічних вимог щодо провадження діяльності операторами залізничного рухомого складу, які визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері залізничного транспорту;
забезпечувати виконання вимог законодавства з охорони навколишнього природного середовища;
надавати перевізникам, на яких покладені зобов’язання з перевезень, пов’язаних із забезпеченням обороноздатності держави, ліквідацією надзвичайних ситуацій та їх наслідків, чи які здійснюють військові та спеціальні перевезення, необхідні залізничні вагони і контейнери в пріоритетному порядку у випадках, визначених законодавством.
2. Оператор залізничного рухомого складу має право отримувати від перевізника чи оператора інфраструктури на погоджених з ними умовах інформацію (у паперовому або електронному вигляді), необхідну для здійснення взаємодії в рамках перевізного процесу.
Стаття 22. Основні вимоги до залізничного рухомого складу та контейнерів
1. Залізничний рухомий склад, призначений для перевезень пасажирів, вантажів, багажу та вантажобагажу, і контейнери незалежно від їх приналежності повинні відповідати вимогам правил технічної експлуатації залізничного транспорту України, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, і відповідних технічних регламентів, технічних специфікацій оперативної сумісності, правил та інших нормативно-правових актів.
Залізничний рухомий склад та його складові частини, контейнери повинні мати документи, що підтверджують відповідність вимогам технічних регламентів або діючих до набрання ними чинності нормативно-правових актів, що встановлюють вимоги до залізничного рухомого складу.
2. Залізничний рухомий склад до введення в експлуатацію підлягає державній реєстрації з присвоєнням йому індивідуального номера у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
Державна реєстрація залізничного рухомого складу здійснюється центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту. 
При державній реєстрації залізничний рухомий склад поділяється на такий, що:
- відповідає технічним специфікаціям оперативної сумісності; 
- не відповідає технічним специфікаціям оперативної сумісності;
- має авторизацію типу - документ про відповідність типу залізничного рухомого складу технічним специфікаціям оперативної сумісності, технічним регламентам, правилам та іншим нормативно-правовим актам, виданий органом з оцінки відповідності відповідно до законодавства. 
3. Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту забезпечує ведення реєстру залізничного рухомого складу
4. Вимоги до залізничного рухомого складу, курсування якого здійснюється в міжнародному сполученні, визначаються відповідно до міжнародних договорів України та актів міжнародних організацій у сфері залізничного транспорту, учасником яких є Україна.
Стаття 23. Основи організації технічного обслуговування і ремонту залізничного рухомого складу та контейнерів
1. Технічне обслуговування залізничного рухомого складу у складі поїздів виконується оператором інфраструктури з включенням відповідних витрат до вартості послуг з доступу до інфраструктури.
Правила надання послуг з технічного обслуговування залізничного рухомого складу, контейнерів у складі поїздів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
2. Технічне обслуговування залізничного рухомого складу не в складі поїздів, екіпірування залізничного рухомого складу, а також технічне обслуговування контейнерів забезпечуються на договірній основі суб’єктами господарювання, які атестовані на здійснення зазначеної діяльності.
3. Ремонт залізничного рухомого складу, контейнерів виконується суб’єктами господарювання, які атестовані на здійснення зазначеної діяльності, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
У випадках, передбачених законодавством, суб’єкти господарювання, продукція яких використовується у процесі ремонту та технічного обслуговування залізничного рухомого складу, контейнерів, повинні мати документи, що підтверджують відповідність їх продукції вимогам технічних регламентів, правилам, іншим нормативно-технічним документам.

Розділ V
ПІД’ЇЗНІ КОЛІЇ 
Стаття 24. Примикання під’їзних колій до колій загального користування
1. Конструкція та стан під’їзних колій, що примикають безпосередньо або через інші під’їзні колії до залізничних колій загального користування, розміщених на них споруд та пристроїв, повинні відповідати будівельним нормам і правилам та забезпечувати пропуск вагонів з допустимою на коліях загального користування нормою технічного навантаження, а також пропуск локомотивів, іншого залізничного рухомого складу, що призначений для обслуговування під’їзних колій.
2. Примикання до існуючих залізничних колій загального користування під’їзних колій, що будуються, здійснюється на підставі договору технологічного приєднання, що укладається між оператором інфраструктури та володільцем колій, що будуються.
Договір технологічного приєднання укладається в письмовій формі. У договорі визначається перелік заходів, які мають бути здійснені для технологічного приєднання, та порядок їх фінансування володільцем колій, що приєднуються до існуючих залізничних колій загального користування.
Якщо володільцем під’їзних колій, що будуються, є оператор інфраструктури, рішення про таке примикання оператор інфраструктури приймає самостійно.
3. Примикання під’їзної колії, що будується, до існуючої під’їзної колії здійснюється за узгодженням на умовах договору з володільцем існуючої під’їзної колії.
Стаття 25. Основи функціонування під’їзних колій 
1. Під’їзні колії та розміщені на них споруди і пристрої повинні забезпечувати безперебійну роботу та безпеку руху під час виконання маневрової роботи відповідно до обсягів, які забезпечать ритмічне навантаження і вивантаження вантажів, а також раціональне використання залізничного рухомого складу та його схоронність.
Володільці під’їзних колій забезпечують їх утримання та експлуатацію з дотриманням вимог безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту.
У разі коли на під’їзні колії здійснюється вихід тягового залізничного рухомого складу, експлуатація якого здійснюється також на залізничних коліях загального користування, під’їзні колії повинні відповідати вимогам, установленим для залізничних колій загального користування.
2. Відкриття для постійної експлуатації під’їзної колії та визначення можливості подачі на таку залізничну колію залізничного рухомого складу загального користування здійснюється у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
У кожної під’їзної колії повинні бути технічний паспорт, план, її повздовжній профіль, інструкція про порядок обслуговування та організацію руху під’їзною колією.
3. Інформація про під’їзні колії та їх володільців підлягає включенню до реєстру під’їзних колій, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту. Така інформація надається володільцем під’їзної колії.
Порядок ведення реєстру під’їзних колій та перелік відомостей, що в ньому містяться, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
4. На під’їзних коліях виконуються роботи з навантаження, вивантаження вантажів, підготовки залізничного рухомого складу, сортування, зберігання вантажів, що прибули або призначені для перевезень, маневрові та інші роботи, пов’язані з перевезенням вантажів, з урахуванням технічних та технологічних можливостей під’їзної колії.
5. Володільці під’їзних колій зобов’язані:
провадити свою діяльність із дотриманням вимог законодавства та нормативно-технічних документів у сфері залізничного транспорту;
утримувати під’їзні колії в належному технічному стані;
мати сертифікат авторизації та персонал, що відповідає кваліфікаційним вимогам;
забезпечувати наявність і функціонування засобів контролю технічного стану та функціонування під’їзних колій згідно із встановленими нормативно-правовими актами вимогами;
вживати термінових заходів для ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, транспортних та інших подій на під’їзній колії; 
визначити (в разі необхідності) внутрішні процедури видачі та доповнення сертифікатів машиністів;
розробити, затвердити та забезпечити функціонування системи управління безпекою;
забезпечувати виконання вимог безпеки руху, пожежної безпеки та охорони праці на залізничному транспорті;
невідкладно інформувати у встановленому порядку органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і населення про надзвичайні ситуації природного та техногенного характеру, що викликали порушення роботи під’їзної колії; 
забезпечувати виконання вимог законодавства з охорони навколишнього природного середовища.
6. Взаємовідносини володільців під’їзних колій між собою та оператором інфраструктури визначаються умовами договорів, укладених відповідно до законодавства.
7. Перевізним процесом, маневровою роботою в межах під’їзних колій управляють їх володільці.
8. Організація управління під’їзних колій здійснюється на підставі технологічного процесу роботи під’їзної колії, розробленого та затвердженого володільцем цієї колії. 
Стаття 26. Доступ до під’їзних колій
1. Під’їзні колії не є частиною інфраструктури загального користування, на володільців таких колій не поширюється зобов’язання щодо надання рівноправного доступу до інфраструктури.
2. Якщо під’їзні колії використовуються або можуть бути використані більше ніж одним перевізником для доступу до залізничних колій загального користування та до колій для об’єктів сервісного обслуговування, що є необхідним для надання транспортних послуг, необхідно гарантувати рівноправний доступ до таких під’їзних колій, незалежно від їх форми власності.
3. Рівноправний доступ до під’їзної колії надається відповідно до заявки щодо надання доступу до відповідної під’їзної колії.
Заявка щодо надання доступу до під’їзної колії, подається за обов’язкової наявності договору на перевезення вантажів у порядку, визначеному Правилами рівноправного доступу до інфраструктури залізничного транспорту.
Копія заявки надається до центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту.
4. У разі отримання заявки іншого суб’єкта господарювання (перевізника) щодо надання доступу до колії, зазначеної у частині другій цієї статті, володілець такої колії зобов’язаний надати такий доступ у відповідності до статті 17 цього Закону. 
У доступі до під’їзної колії, зазначених у частині другій цієї статті, може бути відмовлено лише в разі її повного завантаження. При цьому центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту має право перевірити завантаження такої під’їзної колії.
5. Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту здійснює контроль виконання володільцями під’їзних колій надання рівноправного доступу до колій, зазначених у частині другій цієї статті. В разі відмови володільця під’їзної колії в наданні доступу центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту має право накладати санкції на володільця під’їзної колії.
Розділ VI
БЕЗПЕКА РУХУ ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ
Стаття 27. Система управління безпекою руху
1. Система управління безпекою руху створюється з метою забезпечення безпеки руху залізничного транспорту, попередження залізничних транспортних подій, зменшення тяжкості їх наслідків та мінімізації економічних збитків, пов’язаних з ними.
2. Положення про систему управління безпекою руху та методичні рекомендації щодо її розроблення та впровадження затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
3. Оператор інфраструктури, володілець під’їзної колії та перевізник повинні розробити, впровадити, підтримувати та удосконалювати власні системи управління безпекою руху з урахуванням вимог положення про систему управління безпекою руху та методичних рекомендацій щодо її розроблення та впровадження.
4. Контроль за функціонуванням системи управління безпекою руху здійснює центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
Стаття 28. Сертифікат авторизації та сертифікат безпеки
1. З метою отримання права на управління та керування діяльністю інфраструктури оператор інфраструктури та володілець під’їзних колій повинні отримати сертифікат авторизації, який засвідчує наявність системи управління безпекою оператора інфраструктури та зобов’язань оператора інфраструктури щодо дотримання специфічних вимог, необхідних для безпечного будівництва, технічного обслуговування та експлуатації інфраструктури, та якщо доцільно, технічного обслуговування та експлуатації системи управління рухом та системи сигналізації.
2. З метою отримання права на доступ до інфраструктури перевізнику необхідно отримати сертифікат безпеки, який засвідчує наявність системи управління безпекою перевізника та зобов’язань, прийнятих перевізником для дотримання специфічних умов, необхідних для безпечної експлуатації відповідної інфраструктури.
3. Сертифікат авторизації та сертифікат безпеки видається центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту за результатами проведеної ним перевірки щодо можливості забезпечення функціонування розробленої та схваленої системи управління безпекою руху у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
4. Для отримання сертифіката авторизації та сертифіката безпеки оператори інфраструктури, володільці під’їзних колій та перевізники (далі – заявники) документально підтверджують додержання критеріїв, встановлених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, яким повинні відповідати системи управління безпекою руху заявників.
Сертифікат авторизації та сертифікат безпеки поновлюється не рідше ніж кожні п’ять років за заявою оператора інфраструктури, володільця під’їзної колії та перевізника.
5. Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту протягом 60 робочих днів після надходження заяви на отримання сертифіката авторизації (сертифіката безпеки):
проводить аналіз поданих заявником документів та перевіряє достовірність і повноту відомостей;
проводить перевірку заявника на відповідність встановленим критеріям;
видає, або відмовляє у видачі заявнику сертифікат авторизації (сертифікат безпеки);
у разі відмови у видачі сертифіката авторизації (сертифіката безпеки) повертає заявнику документи разом із вмотивованим висновком.
6. За видачу сертифіката авторизації та сертифіката безпеки, доповнення, поновлення та видачу їх дубліката справляється плата, розмір якої затверджується Кабінетом Міністрів України.
7. Підстави для відмови у видачі сертифіката авторизації та сертифіката безпеки, доповнення та видачі їх дубліката встановлюються Законом України “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності”.
Підставою для відмови у видачі сертифіката авторизації та сертифіката безпеки є також невідповідність заявників встановленим критеріям.
У разі усунення заявником причин, що стали підставою для відмови у видачі сертифіката авторизації (сертифіката безпеки), повторний розгляд документів здійснюється у строк, що не перевищує 20 робочих днів з дня отримання відповідної заяви. 
8. Спори з питань видачі сертифікатів авторизації та сертифікатів безпеки розв’язуються в судовому порядку.
9. Оператор інфраструктури, володілець під’їзної колії та перевізник, які отримали сертифікат авторизації та сертифікат безпеки відповідно, інформують протягом не більше ніж 30 днів центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту про усі зміни в умовах відповідної частини сертифіката авторизації (сертифіката безпеки), а також про введення нових категорій персоналу або нових типів залізничного рухомого складу.
10. Інформація про видані сертифікати авторизації та сертифікати безпеки включається до реєстру, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту. 
Зазначений реєстр має бути доступним для громадськості в електронній та/або іншій формі та опублікованим на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику на залізничному транспорті, та постійно оновлюватися.
11. Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту проводить моніторинг відповідності систем управління безпекою руху операторів інфраструктури, володільців під’їзних колій та перевізників вимогам цього Закону та критеріям, яким вони повинні відповідати. У разі виявлення невідповідностей приймає обов’язкові для виконання рішення щодо їх усунення у визначений ним термін. В разі невиконання у визначений термін вказаного рішення центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту має право анулювати сертифікат авторизації (сертифікату безпеки).
Сертифікат авторизації та сертифікат безпеки також підлягає анулюванню з підстав, встановлених Законом України “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності”.
Анулювання сертифіката авторизації та сертифіката безпеки здійснюється на безоплатній основі.
12. Порядок видачі сертифіката авторизації та сертифіката безпеки, відмови в їх видачі, доповнення, видачі їх дублікатів, анулювання встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Стаття 29. Система сповіщень з безпеки руху залізничного транспорту
1. Систему обов’язкових сповіщень щодо безпеки руху створює центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту спільно з державною спеціалізованою експертною установою з технічного розслідування подій на транспорті з метою сприяння збору інформації про залізничні транспортні події, фактичні чи потенційні недоліки в забезпеченні безпеки руху, а також прийняття державною спеціалізованою експертною установою з технічного розслідування подій на транспорті рішення про проведення технічного розслідування залізничної транспортної події.
Оператор інфраструктури, володілець під’їзної колії та перевізник зобов’язані забезпечити передачу відповідної інформації, передбаченої системою обов’язкових сповіщень.
Перелік залізничних транспортних подій та обсяг інформації щодо безпеки руху, які підлягають обов’язковому сповіщенню, аналізу та/або розслідуванню, а також порядок сповіщення, аналізу отриманої інформації та вжиття відповідних профілактичних заходів визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту за погодженням з державною спеціалізованою експертною установою з технічного розслідування подій на транспорті та центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту .
Інформація про залізничні транспортні події, надана в рамках системи обов’язкових сповіщень, вноситься до бази даних добровільних і обов’язкових сповіщень, порядок ведення якої визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, за погодженням з державною спеціалізованою експертною установою з технічного розслідування подій на транспорті та центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту. До бази даних добровільних і обов’язкових сповіщень не вносяться жодні імена чи адреси осіб.
База даних добровільних і обов’язкових сповіщень використовується центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту , у межах своїх повноважень з метою систематичного аналізу отриманої інформації для виявлення тривожних тенденцій, пов’язаних з безпекою руху, та вжиття відповідних профілактичних заходів, а також державною спеціалізованою експертною установою з технічного розслідування подій на транспорті.
Інформація, зібрана в базі даних добровільних і обов’язкових сповіщень, охороняється відповідно до законодавства.
2. Систему добровільних сповіщень щодо безпеки руху створює центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту з метою сприяння збору інформації про факти порушень вимог законодавства, які можуть призвести до загроз безпеці руху. Зазначені сповіщення фіксуються в рамках системи обов’язкових сповіщень на нерегулярній основі.
Система добровільних сповіщень надає кожному громадянинові можливість інформувати центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту про випадки негативного характеру, які були ним зафіксовані чи до яких заявник був причетний.
Стаття 30. Розслідування залізничних транспортних подій
1. Усі залізничні транспортні події, у тому числі дорожньо-транспортні пригоди на залізничних переїздах, із залізничним рухомим складом резидентів та нерезидентів України, які сталися на території України (далі — події), повинні бути розслідуваними.
2. Технічне розслідування подій здійснюється з метою встановлення їх причин, удосконалення систем управління безпекою руху та вжиття профілактичних заходів щодо запобігання таким подіям у майбутньому.
Будь-яке досудове розслідування, спрямоване на встановлення вини або відповідальності, повинне проводитися окремо від технічного розслідування подій
3. Державна спеціалізована експертна установа з технічного розслідування подій на транспорті приймає рішення щодо проведення розслідування події з урахуванням тяжкості її наслідків, особливостей та рівня впливу на безпеку руху, а також за зверненнями центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, операторів інфраструктури та володільців під’їзних колій (резидентів України), перевізників та операторів залізничного рухомого складу (резидентів та нерезидентів України).
Процедура технічного розслідування подій та порядок складання звіту за результатами технічного розслідування подій визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
4. Оператори інфраструктури, володільці під’їзних колій та перевізники (резиденти України) повинні проводити власні розслідування подій відповідно до власних систем управління безпекою руху.
5. Державна спеціалізована експертна установа з технічного розслідування подій на транспорті не може бути у підпорядкуванні чи іншим чином залежати по своїй організаційно-правовій структурі та порядку прийняття рішень від органу, що видає сертифікати авторизації та сертифікати безпеки.
Також державна спеціалізована експертна установа з технічного розслідування подій на транспорті повинна бути незалежна по своїй організаційно-правовій структурі та порядку прийняття рішень від центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, оператора інфраструктури, володільців під’їзних колій, перевізників, а також від будь-якої сторони, чиї інтереси можуть суперечити завданням, покладеним на неї.
Фінансування діяльності державної спеціалізованої експертної установи з технічного розслідування подій на транспорті здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законодавством.
6. Державна спеціалізована експертна установа з технічного розслідування подій на транспорті під час проведення розслідування подій має право на:
доступ до місця, де трапилась залізнична транспортна подія, а також до рухомого складу, який пов’язаний з подією, відповідної інфраструктури та систем управлінням рухом і сигналізації;
запис свідчень та контрольоване вилучення уламків, велико- та малогабаритних компонентів інфраструктури з метою вивчення або аналізу;
доступ до бортових записуючих пристроїв та обладнання для запису усних повідомлень та реєстрації взаємодії систем сигналізації та контролю за рухом, та використання їх змісту;
доступ до результатів огляду тіл жертв;
доступ до результатів обстеження персоналу поїзду та іншого персоналу, які мають відношення до події;
допит персоналу залізничного транспорту - учасників події та інших свідків;
доступ до будь-якої відповідної інформації чи записів, наявних у центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, оператора інфраструктури, володільця під’їзної колії, перевізників та оператора рухомого складу, пов’язаних з подією
Стаття 31. Захист об’єктів залізничного транспорту від актів незаконного втручання
1. Оператори інфраструктури, перевізники, оператори рухомого складу, володільці під’їзних колій забезпечують безпечне функціонування власних об’єктів, а також з метою запобігання вчиненню актів незаконного втручання впроваджують заходи щодо їх недопущення та забезпечують безпеку життя і здоров’я пасажирів, персоналу цих суб’єктів господарювання та інших осіб, які перебувають у межах впливу небезпечних чинників від таких актів та ситуацій. 
2. Оператори інфраструктури, перевізники, оператори рухомого складу, володільці під’їзних колій відповідно до законодавства для забезпечення транспортної безпеки призначають посадових осіб або утворюють структурний підрозділ у складі своїх адміністрацій. 
3. З метою забезпечення транспортної безпеки операторами інфраструктури, перевізниками, операторами рухомого складу, володільцями під’їзних колій реалізовуються такі завдання:
оцінка ризиків, уразливості, визначення та здійснення заходів щодо забезпечення належного рівня транспортної безпеки на власних об’єктах;
своєчасне впровадження заходів щодо захисту власних об’єктів від актів незаконного втручання під час отримання інформації про підвищення ймовірності їх виникнення;
здійснення заходів щодо захисту життя і здоров’я пасажирів та інших осіб на об’єктах залізничного транспорту, надання їм допомоги та запобігання втраті або пошкодженню майна внаслідок виникнення таких актів;
негайне інформування у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, про загрозу та/або здійснення актів незаконного втручання;
сприяння виявленню, попередженню та припиненню актів незаконного втручання, встановленню причин і умов їх здійснення;
забезпечення підготовки осіб, на яких покладено виконання завдань з питань транспортної безпеки;
здійснення заходів щодо захисту життя і здоров’я людей та надання їм допомоги у випадку незаконного втручання або надзвичайних ситуацій на власних об’єктах.
4. Розміщення об’єктів, пов’язаних з виробництвом, зберіганням, навантаженням, транспортуванням і розвантаженням вибухових, легкозаймистих, радіоактивних речовин і матеріалів, отруйних та сильнодіючих хімічних речовин, визначається відповідними будівельними та санітарними нормами і правилами стосовно об’єктів, розташованих на землях залізничного транспорту загального користування.
5. Місця перетину залізничних колій трубопроводами, лініями зв’язку і електропередачі, іншими комунікаціями повинні погоджуватися з оператором інфраструктури та володільцем під’їзної колії.
6. Рухомий склад, обладнання та інші технічні засоби, які постачаються залізничному транспорту, повинні відповідати вимогам безпеки руху, схоронності вантажів, охорони праці, екологічної, техногенної та пожежної безпеки і мати відповідний сертифікат.
Стаття 32. Охорона вантажів і об’єктів на залізничному транспорті
1. Перевізники забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху прямування та на залізничних станціях згідно із законодавством.
У випадках, визначених правилами перевезення вантажів, охорону вантажів на шляху прямування та на залізничних станціях здійснюють вантажовідправники чи вантажоодержувачі.
Перелік вантажів, які підлягають обов’язковій охороні підрозділами воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
Під час перевезень цих вантажів у межах України справляється плата за охорону.
Воєнізована охорона на залізничному транспорті несе відповідальність за схоронність прийнятого під охорону вантажів, які підлягають обов'язковій охороні підрозділами воєнізованої охорони на залізничному транспорті, від моменту прийому його під охорону до моменту здачі його вантажовідправнику, вантажоодержувачу (експедитору) відповідно до умов договору охорони, законодавства України та міжнародних угод.
2. Особливо важливі об’єкти залізничного транспорту, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, підлягають обов’язковій охороні підрозділами воєнізованої охорони.
Охорона інших об’єктів залізничного транспорту здійснюється згідно із законодавством.
3. Працівники воєнізованої охорони на залізничному транспорті під час виконання службових обов’язків мають право застосовувати вогнепальну зброю, заходи фізичного впливу та спеціальні засоби.
4. Положення про воєнізовану охорону на залізничному транспорті затверджується Кабінетом Міністрів України.
Стаття 33. Організація роботи залізничного транспорту у надзвичайних ситуаціях
1. Оператори інфраструктури, перевізники, оператори рухомого складу, володільці під’їзних колій зобов’язані вживати невідкладних заходів до запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та транспортних подій, реагування на них та ліквідації їх наслідків відповідно до Кодексу цивільного захисту України.
2. Для здійснення зазначених заходів центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту створюється функціональна підсистема запобігання та реагування на загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій на залізничному транспорті (далі — функціональна підсистема), до складу якої входять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, оператори інфраструктури та залізничного рухомого складу, перевізники, а також володільці під’їзних колій.
3. Склад органів управління, оперативно-чергових служб, аварійно-рятувальних служб і формувань цивільного захисту, що входять до складу цієї функціональної підсистеми, та порядок їх залучення, а також основні завдання, організація функціонування визначається положенням про функціональну підсистему центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту.
4. Оператори інфраструктури, а також володільці під’їзних колій, відповідно до законодавства повинні мати спеціалізовані засоби для проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт, у тому числі аварійно-відновлювальні та пожежно-рятувальні підрозділи (пожежні поїзди), а також запаси матеріальних і технічних засобів або укласти відповідні договори зі спеціалізованими організаціями.
5. У разі виявлення вини перевізника або оператора залізничного рухомого складу витрати оператора інфраструктури або володільця під’їзної колії на проведення аварійно-відновлювальних робіт відшкодовуються за їх рахунок.
6. Порядок дій та організація взаємодії учасників перевізного процесу у разі виникнення надзвичайних ситуацій та транспортних подій визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту.
Стаття 34. Державний нагляд (контроль) за забезпеченням техногенної та пожежної безпеки на залізничному транспорті
1. Державний нагляд за забезпеченням пожежної та техногенної безпеки на залізничному транспорті та об’єктах суб’єктів господарювання, що провадять господарську діяльність на залізничному транспорті, за винятком державного нагляду за залізничним рухомим складом, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту відповідно до закону.
2. Державний нагляд за забезпеченням пожежної та техногенної безпеки на залізничному рухомому складі здійснюється центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, відповідно до закону.

Розділ VII
ТЕХНІЧНЕ РЕГУЛЮВАННЯ НА ЗАЛІЗНИЧНОМУ ТРАНСПОРТІ
Стаття 35. Оперативна сумісність та оцінка відповідності
1. Залізничний транспорт поділяється на структурні та функціональні підсистеми. 
До структурних підсистем відноситься: інфраструктура (колія та колійне господарство), енергозабезпечення, контрольно-командна та сигнальна підсистеми, зв’язок, рухомий склад. 
До функціональних підсистем відноситься: функціонування та управління рухом, інтегровані інформаційні засоби для обслуговування пасажирів та вантажів та інші.
2. Кожна підсистема повинна забезпечувати оперативну сумісність залізничного транспорту.
Умови досягнення оперативної сумісності залізничного транспорту стосуються проектування, будівництва, введення в експлуатацію, модернізації, відновлення, функціонування та обслуговування підсистем залізничного транспорту.
Вимоги до підсистем визначаються у відповідних технічних регламентах у сфері залізничного транспорту та підлягають оцінці відповідності відповідно до Закону України “Про технічні регламенти та оцінку відповідності”.

Стаття 36. Дозвіл на введення в експлуатацію структурних підсистем залізничного транспорту.
1. Всі структурні підсиситеми після будівництва (створення) або реконструкції (модернізації) до початку експлуатації повинні отримати дозвіл на введення в експлуатацію у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Для рухомого складу можливе отримання дозволу на введення в експлуатацію типу (моделі, серії) рухомого складу.
2. Дозвіл на введення в експлуатацію структурних підсистем залізничного транспорту видається центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту.
3. Для отримання дозволу на введення в експлуатацію структурних підсистем залізничного транспорту виробники залізничної продукції, оператори інфраструктури, володільці під’їзних колій або перевізники (далі – заявники) надають:
документ за результатами оцінки відповідності структурної підсистеми технічним регламентам у сфері залізничного транспорту;
документ за результатами оцінки відповідності структурної підсистеми технічним специфікаціям оперативної сумісності (в разі віднесення структурної підсистеми до міжнародного коридору TEN-T);
документ за результатами оцінки ризиків експлуатації структурної підсистеми.
4. Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту протягом 60 робочих днів після надходження заяви на отримання дозволу на введення експлуатацію структурних підсистем залізничного транспорту:
проводить аналіз поданих заявником документів та перевіряє достовірність і повноту відомостей;
видає, або відмовляє у видачі заявнику дозвіл на введення експлуатацію структурної підсистеми залізничного транспорту;
у разі видачі дозволу на введення експлуатацію структурної підсистеми залізничного транспорту вносить структурну підсистему у відповідний реєстр (інфраструктури, під’їзної колії, рухомого складу);
у разі відмови у видачі дозволу на введення експлуатацію структурної підсистеми залізничного транспорту повертає заявнику документи разом із вмотивованим висновком.
5. За видачу дозволу на введення експлуатацію структурної підсистеми залізничного транспорту, доповнення, поновлення та видачу їх дубліката справляється плата, розмір якої затверджується Кабінетом Міністрів України.
6. Підстави для відмови у видачі дозволу на введення експлуатацію структурної підсистеми залізничного транспорту, доповнення та видачі їх дубліката встановлюються Законом України “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності”.
У разі усунення заявником причин, що стали підставою для відмови у видачі дозволу на введення експлуатацію структурної підсистеми залізничного транспорту, повторний розгляд документів здійснюється у строк, що не перевищує 20 робочих днів з дня отримання відповідної заяви. 
7. Спори з питань видачі дозволів на введення експлуатацію структурної підсистеми залізничного транспорту розв’язуються в судовому порядку.

Розділ VIII
МІЖНАРОДНЕ СПІВРОБІТНИЦТВО
Стаття 37. Міжнародне співробітництво у сфері залізничного транспорту
1. Представництво інтересів держави у сфері залізничного транспорту здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
Стаття 38. Зовнішньоекономічні зв’язки
1.  Оператори інфраструктури, перевізники, оператори рухомого складу, володільці під’їзних колій можуть виступати як суб’єкти зовнішньоекономічної діяльності у сфері перевезень і провадити свою діяльність відповідно до законодавства та міжнародних договорів України.
	 
Розділ ІX
ПЕРСОНАЛ ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ
Стаття 39. Особливості регулювання трудових відносин на залізничному транспорті
1. Трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються Кодексом законів про працю України, положенням про дисципліну працівників залізничного транспорту України, іншими актами законодавства про працю, галузевою угодою та колективними договорами.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку, умов праці окремих категорій працівників залізничного транспорту, робота яких безпосередньо пов’язана з рухом поїздів та обслуговуванням пасажирів, встановлюються перевізником за погодженням з галузевими профспілками.
2. Працівники залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України.
3. Колективні трудові спори (конфлікти), що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо встановлення суб’єктами господарювання у сфері залізничного транспорту нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту, невиконання вимог законодавства про працю, угод та колективних договорів вирішуються в порядку, передбаченому законодавством.
4.  На роботах, пов’язаних із перевезеннями і забезпеченням безпеки руху, не допускається залучення персоналу, який не перебуває в штаті суб’єкта господарювання.
Суб’єктами господарювання у сфері залізничного транспорту проводиться створення робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі чотирьох відсотків працівників. 
5. Особи, що приймаються або працюють на роботі, безпосередньо пов’язаній з рухом поїздів та маневровою роботою, а також в шкідливих та небезпечних умовах, проходять обов’язкові попередні (під час приймання на роботу) та періодичні (на період трудової діяльності) медичні огляди, передрейсові (передзмінні) та післярейсові (післязмінні) медичні огляди.
Порядок проведення обов’язкових попередніх (під час приймання на роботу) та періодичних (на період трудової діяльності) медичних оглядів відповідних працівників залізничного транспорту, а також передрейсових (передзмінних) та післярейсових (післязмінних) медичних оглядів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров’я.
Стаття 40. Вимоги до машиністів
1. Право на керування поїздами має машиніст, який в установленому порядку отримав свідоцтво машиніста.
Свідоцтво машиніста видається центральним органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту за письмовою заявою фізичних осіб із зазначенням їх прізвища, імені, по батькові, місця проживання. Заявки можуть бути на видачу нового свідоцтва машиніста, на доповнення, оновлення або виготовлення копії свідоцтва машиніста.
Для отримання свідоцтва машиніста кандидат в машиністи, який досяг двадцятирічного віку, має надати документ про підтвердження проходження повного курсу навчання за відповідними програмами, документ про відповідність умовам стосовно медичних вимог та скласти іспити щодо професійно-психологічної придатності та загальної професійної компетентності.
Порядок видачі свідоцтва машиніста, у тому числі умови стосовно медичних вимог, та порядок проведення іспитів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
Свідоцтво машиніста не може бути передане іншій особі.
Для підтвердження свідоцтва машиніста машиніст локомотива кожні п’ять років проходить періодичні іспити щодо професійно-психологічної придатності та загальної професійної компетентності.
Розмір плати за видачу свідоцтва машиніста повинен забезпечувати покриття витрат на складання іспитів та оформлення свідоцтва, але не більше одного розміру мінімальної заробітної плати.
 Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту повинен видати свідоцтво машиніста настільки швидко, наскільки це можливо, але не пізніше одного місяця після отримання всіх необхідних документів.
Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту відмовляє у видачі свідоцтва машиніста, якщо:
кандидат в машиністи не подав передбачені цим Законом документи або інформацію;
у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;
кандидат в машиністи не склав іспити щодо професійно-психологічної придатності та загальної професійної компетентності.
Порядок підготовки, перепідготовки машиністів та інших членів екіпажу затверджує Кабінет Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.
2. До керування поїздами допускаються машиністи, які отримали свідоцтво машиніста та один або декілька сертифікатів машиніста.
Для керування на певній інфраструктурі та конкретним залізничним рухомим складом машиніст, який має свідоцтво машиніста, повинен пройти підготовку та перевірку професійних знань та компетентності стосовно знання мов, інфраструктури, залізничного рухомого складу, у порядку, встановленому оператором інфраструктури, володільцем під’їзної колії або перевізником, та отримати сертифікат машиніста.
Сертифікат надає право машиністу керувати рухомим складом в таких категоріях:
категорія А: маневрові локомотиви, робочі поїзди, залізничні транспортні засоби з надання технічного обслуговування та всі інші локомотиви, коли вони використовуються для маневрування; 
категорія В: перевезення пасажирів та/або вантажів.
Сертифікат машиніста не може бути переданий іншій особі.
Строк дії сертифіката становить три роки.
Для підтвердження сертифіката машиніста машиніст локомотива проходить перевірку професійних знань та компетентності стосовно знання мов, інфраструктури, залізничного рухомого складу, у порядку, встановленому оператором інфраструктури, володільцем під’їзної колії або перевізником.
Керівники перевізників та операторів інфраструктури, володільців під’їзної колії відповідають за освітній рівень машиністів, яких вони наймають на роботу, та зобов’язані впроваджувати системи моніторингу і внутрішнього контролю компетентності й поведінки цих машиністів.
Центральний орган виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту має право перевіряти наявність у машиніста локомотива свідоцтва машиніста та сертифіката машиніста.
Стаття 41. Соціальний захист працівників залізничного транспорту загального користування
1. Соціальний захист працівників залізничного транспорту загального користування здійснюється у встановленому порядку згідно із законодавством, галузевою угодою та колективними договорами.
2. Працівникам залізничного транспорту загального користування, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, на індивідуальне і кооперативне будівництво або придбання житла суб’єктами господарювання у сфері залізничного транспорту загального користування може надаватися безвідсотковий кредит строком до 20 років за рахунок відповідних власних коштів підприємств залізничного транспорту загального користування.
3. Суб’єкти господарювання у сфері залізничного транспорту мають право за рахунок власних коштів забезпечувати діяльність системи медичного страхування працівників та пенсіонерів залізничного транспорту.
4. Пенсійне забезпечення працівників залізничного транспорту загального користування здійснюється згідно із законодавством.
Суб’єкти господарювання у сфері залізничного транспорту мають право за рахунок власних коштів здійснювати недержавне пенсійне забезпечення працівників через недержавний пенсійний фонд.
5. Працівники залізничного транспорту загального користування та члени їх сімей (утриманці) користуються правом на безоплатний проїзд залізничним транспортом в порядку та на умовах, передбачених галузевою угодою та колективними договорами.
6. Працівники залізничного транспорту та члени їх сімей користуються у встановленому законом порядку медичним обслуговуванням у відомчих закладах охорони здоров’я. Це право зберігається за ними і після виходу на пенсію.
7. На залізничному транспорті забезпечується функціонування об’єктів для реабілітації та оздоровлення залізничників, занять фізкультурою і спортом, художньою самодіяльністю.
Стаття 42. Професійний розвиток працівників залізничного транспорту
1. Система професійного розвитку працівників залізничного транспорту регламентується законодавством, іншими нормативно-правовими актами, галузевою угодою та колективними договорами.
Порядок професійної підготовки працівників та їх професійного відбору визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту, за погодженням з відповідними профспілками.
2. Підготовка кадрів для роботи на залізничному транспорті проводиться у профільних навчальних закладах.
Суб’єкти господарювання у сфері залізничного транспорту можуть самостійно організовувати підготовку робітничих кадрів для задоволення своїх потреб у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин.
3. Суб’єкти господарювання у сфері залізничного транспорту незалежно від їх організаційно-правових форм та форм власності забезпечують для працівників проходження всіх видів навчання з охорони праці, пожежної безпеки, перевезення небезпечних вантажів, а також перевірки знань згідно з нормативними вимогами, які встановлені законодавством. 
Стаття 43. Формений одяг працівників залізничного транспорту загального користування
1. Для працівників залізничного транспорту загального користування, які безпосередньо беруть участь в організації руху поїздів та обслуговуванні пасажирів, під час виконання службових обов’язків передбачається носіння корпоративного (форменого) одягу.
Працівники залізничного транспорту загального користування, для яких під час виконання службових обов’язків передбачено обов’язкове носіння корпоративного (форменого) одягу, забезпечуються таким одягом за рахунок роботодавців. 
2. Перелік працівників залізничного транспорту загального користування, для яких під час виконання службових обов’язків передбачено обов’язкове носіння корпоративного (форменого) одягу, знаки розрізнення, форма корпоративного (форменого) одягу, а також норми забезпечення і строк носіння корпоративного (форменого) одягу визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.
Розділ X
ІНШІ ПИТАННЯ ОРГАНІЗАЦІЇ ДІЯЛЬНОСТІ 
НА ЗАЛІЗНИЧНОМУ ТРАНСПОРТІ
Стаття 44. Відповідальність, підстави її виникнення та звільнення від відповідальності на залізничному транспорті
1. Відповідальність, її межі, підстави її виникнення та звільнення від відповідальності на залізничному транспорті визначаються Цивільним та Господарським кодексами України, та іншими нормативно-правовими актами.
2. Відповідальність за безпечну експлуатацію залізничного транспорту та контроль ризиків, пов’язаних з нею, покладається на керівників оператора інфраструктури та перевізників, а також володільців під’їзних колій. За необхідності вони повинні співпрацювати щодо здійснення заходів контролю за ризиками.
Відповідальність керівників оператора інфраструктури та перевізників, а також володільців під’їзних колій за безпечну експлуатацію залізничного транспорту не виключає відповідальності інших учасників ринку залізничних перевезень, зокрема виробників рухомого складу, підприємств обслуговування, операторів рухомого складу, за свої товари або послуги.
3. Обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності учасників перевізного процесу засвідчуються актами. 
4. Спори щодо перевезень залізничним вирішуються в претензійному та позовному порядку. 
Категорії спорів, щодо яких претензійний порядок є обов’язковим, визначаються міжнародними договорами.
Порядок і строки складання актів, пред’явлення і розгляду претензій та позовів визначаються законом, міжнародними договорами України. 
Стаття 45. Страхування на залізничному транспорті
1. Страхування відповідальності перевізника за шкоду, заподіяну життю, здоров’ю пасажирів та третіх осіб, є обов’язковим.
2. Під час надання послуг з перевезення пасажирів у перевізника протягом усього строку перевезення повинен бути діючий договір обов’язкового страхування відповідальності перевізника за шкоду, заподіяну життю, здоров’ю та багажу пасажирів, а також третіх осіб.
Перевізники, які не виконали обов’язків із страхування відповідальності та здійснюють перевезення пасажирів без договору обов’язкового страхування, відповідають за шкоду, заподіяну життю, здоров’ю пасажирів та третіх осіб, у порядку та на умовах страхування такої відповідальності.
Стаття 46. Мобілізаційна підготовка та цивільний захист на залізничному транспорті
1. Мобілізаційна підготовка залізничного транспорту загального користування здійснюється в мирний час з метою підготовки до своєчасного та організованого проведення мобілізації, задоволення потреб оборони України та населення у перевезеннях в особливий період відповідно до законодавства.
Фінансування заходів щодо мобілізаційної підготовки залізничного транспорту загального користування здійснюється відповідно до Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
2. Керівництво мобілізаційною підготовкою та цивільним захистом на залізничному транспорті загального користування здійснюється органами, на які законодавством покладені відповідні функції.
Для виконання заходів мобілізаційної підготовки та цивільного захисту створюється система управління мобілізаційною підготовкою та цивільним захистом як складова частина системи управління безпекою оператора інфраструктури, перевізника, оператора залізничного рухомого складу, володільця під’їзної колії. 
Відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки, рівня мобілізаційної готовності та цивільного захисту оператора інфраструктури, перевізника, оператора залізничного рухомого складу, володільця під’їзної колії покладається на їх керівників.

Розділ XII
ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ

1. Цей Закон набирає чинності через 2 роки з дня опублікування, крім:
абзаців дев’ятого, тринадцятого частини другої статті 4, абзацу дев’ятого частини першої статті 5, абзаців четвертого – шостого частини третьої, абзаців дев’ятого, десятого частини четвертого статті 6, статті 8, абзаців сімнадцятого, вісімнадцятого частини першої, частини другої статті 16, статті 17, частини другої, абзацу третього частини третьої, частини четвертої, частини п’ятої статті 18, статті 26, підпункту 4 пункту 3 розділу XII “Прикінцеві положення” цього Закону, які набирають чинності через чотири роки з дня опублікування цього Закону;
пункту 5 розділу XII “Прикінцеві положення”, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону
2. Визнати таким, що втратив чинність Закон України “Про залізничний транспорт” (Відомості Верховної Ради України, 1996 р., № 40, ст. 183; 2002 р., № 16, ст. 114; 2003 р., № 37, ст. 300; 2004 р., № 13, ст. 181, № 15, ст. 228; 2005 р., № 33, ст. 427; 2006 р., № 22, ст. 184; 2009 р., № 24, ст. 299; 2011 р., № 18, ст. 128, № 22, ст. 146; 2013 р., № 30, ст. 345; 2015 р., № 23, ст. 158).
Положення Закону України “Про залізничний транспорт” (Відомості Верховної Ради України, 1996 р., № 40, ст. 183; 2002 р., № 16, ст. 114; 2003 р., № 37, ст. 300; 2004 р., № 13, ст. 181, № 15, ст. 228; 2005 р., № 33, ст. 427; 2006 р., № 22, ст. 184; 2009 р., № 24, ст. 299; 2011 р., № 18, ст. 128, № 22, ст. 146; 2013 р., № 30, ст. 345; 2015 р., № 23, ст. 158) діють до моменту набрання чинності відповідними положеннями цього Закону.
3. Внести зміни до таких законодавчих актів України:
1) у Кодексі України про адміністративні правопорушення (Відомості Верховної Ради УРСР, 1984 р., додаток до № 51, ст. 1122):
доповнити Кодекс статтею 18850 такого змісту:
“Стаття 18850. Невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту 
Невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, щодо усунення порушень законодавства з безпеки та регулювання ринку на залізничному транспорті, а також створення перешкод для виконання покладених на них обов’язків тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.”;
у статті 224:
частину першу викласти в такій редакції:
“Органи залізничного транспорту розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил користування засобами цього транспорту, правил щодо охорони порядку та безпеки руху, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на залізничному транспорті, правил пожежної безпеки на залізничному транспорті, правопорушення у галузі господарської діяльності, пов’язаної з перевезенням пасажирів і вантажів, надання послуг з доступу до інфраструктури (статті 109, 110, частина перша статті 120, частина перша статті 133, частина перша статті 134, абзац другий статті 135, статті 136, 18850).”;
частину другу викласти в такій редакції:
“Від імені органів залізничного транспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:
1) за адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 109, статтею 110, частиною першою статті 133 цього Кодексу, - керівник центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, та його заступники, керівник територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, та його заступники, начальники поїздів;
2) за адміністративні правопорушення, передбачені частинами другою – четвертою, шостою статті 109, частиною першою статті 120, статтею 136 цього Кодексу, - керівник центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, та його заступники, керівник територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, та його заступники, начальник підрозділу воєнізованої охорони на залізничному транспорті та його заступники; 
3) за адміністративні правопорушення, передбачені частиною п’ятою статті 109 цього Кодексу, - керівник центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, та його заступники, керівник територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, та його заступники, начальники станцій та їх заступники;
4) за адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 134, абзацем другим статті 135 цього Кодексу, - керівник центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, та його заступники, керівник територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту, та його заступники, начальники поїздів, контролери-ревізори пасажирських поїздів.”;
абзац дев’ятий пункту 1 частини першої статті 255 викласти в такій редакції:
“ центрального органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання та нагляд у сфері залізничного транспорту (статті 136, 141, 142, 164 — у частині, що стосується правопорушень у галузі господарської діяльності, пов’язаної з перевезенням пасажирів і вантажів, надання послуг з доступу до інфраструктури стаття 18850)”;
2) у статті 68 Земельного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 3—4, ст. 27) слово “залізниць” виключити, а слово “укріплювальними” замінити словом “укріпними”;
3) у Законі України “Про транспорт” (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 51, ст. 446; 1999 р., № 18, ст. 138; 2014 р., № 8, ст. 88):
частину першу статті 9 доповнити реченням такого змісту: “Правовий режим майна залізничного транспорту визначається Законом України “Про залізничний транспорт України”.”;
статтю 22 “Залізничний транспорт і його склад” викласти в такій редакції:
“ Залізничний транспорт — це складова частина єдиної транспортної системи України, яка складається із залізничного транспорту загального користування та під’їзних колій.
До складу залізничного транспорту відносяться рухомий склад, що використовується для здійснення перевезень пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу, для маневрових робіт і функціонування залізничного транспорту та пов’язаних з цим робіт (послуг), незалежно від форми власності, інфраструктура залізничного транспорту загального користування, під’їзні колії. ”
у другому реченні частини першої статті 23 слова “залізниць, а саме землі” виключити, а слово “укріплюючі” замінити словом “укріпні”;
4) у Законі України “Про природні монополії” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 30, ст. 238; 2004 р., № 13, ст. 181; 2010 р., № 49, ст. 571; 2012 р., № 7, ст. 53; 2013 р., № 7, ст. 65, № 18, ст. 162, № 19—20, ст. 186, № 40, ст. 537; 2014 р., № 22, ст. 816):
частину першу статті 4 доповнити абзацом такого змісту:
“Регулювання суб’єктів природних монополій, які провадять господарську діяльність на ринку залізничного транспорту, та суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про Залізничний транспорт України”.”;
абзац дев’ятий частини першої статті 5 викласти в такій редакції:
“послуг з доступу до інфраструктури залізничного транспорту загального користування;”.
5) частину п’яту статті 11 Закону України “Про управління об’єктами державної власності” (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 46, ст. 456 із наступними змінами) після абзацу третього доповнити новим абзацом такого змісту:
“Публічним акціонерним товариством залізничного транспорту загального користування, єдиним акціонером якого є держава, чистий прибуток, з якого розраховуються та сплачуються дивіденди, зменшується на суму цільових коштів (обсяг інвестиційної складової), що надійшли у складі тарифу і спрямовуються на виконання затверджених у встановленому порядку інвестиційних програм та/або відшкодування інвестиційних ресурсів, залучених у кредит для фінансування затверджених у встановленому порядку інвестиційних програм, а також на суму нарахованої амортизації на об’єкти інфраструктури залізничного транспорту загального користування, що передані публічному акціонерному товариству залізничного транспорту загального користування на праві господарського відання.”.
У зв’язку з цим абзаци четвертий — дев’ятий вважати відповідно абзацами п’ятим — десятим;
6) у статті 6 Закону України “Про охоронну діяльність” (Відомості Верховної Ради України, 2013 р., № 2, ст. 8 із наступними змінами):
частину другу доповнити абзацом такого змісту:
“Особливості охорони особливо важливих об’єктів залізничного транспорту визначаються Законом України “Про залізничний транспорт України ”.”;
частину третю доповнити абзацом такого змісту:
“Перелік вантажів, які підлягають обов’язковій охороні підрозділами воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері залізничного транспорту.”;
7) у частині першій статті 7 Закону України “Про ліцензування видів господарської діяльності” (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., № 23, ст. 158):
у пункті 24 слово “, залізничним” виключити;
доповнити частину пунктом 241 такого змісту:
“241) перевезення пасажирів та/або вантажів залізничним рухомим складом з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про залізничний транспорт України ”;”.
8) Частину третю статті 2 Закону України “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 48, ст. 483; із змінами, внесеними Законом України від 9 квітня 2014 року № 1193-VII) доповнити частиною сьомою такого змісту:
“Видача, анулювання сертифіката авторизації, сертифіката безпеки здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про залізничний транспорт України”;”.
4. Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, затверджений Законом України “Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності” (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 47, ст. 532 із наступними змінами), доповнити пунктами в такій редакції:
	Назва документа дозвільного характеру	Законодавчий акт України	
	сертифікат авторизації 
	Закон України “Про залізничний транспорт України”	
	сертифікат безпеки 

дозвіл на введення в експлуатацію підсистеми залізничного транспорту	Закон України “Про залізничний транспорт України”
Закон України “Про залізничний транспорт України”
”.	
5. Кабінету Міністрів України:
1) протягом двох років з дня опублікування цього Закону:
забезпечити утворення відповідних центральних органів виконавчої влади відповідно до цього Закону;
забезпечити приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом;
прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону;
привести власні нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;
забезпечити прийняття та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом;
забезпечити розділення всередині ПАТ “Укрзалізниця” фінансових рахунків оператора інфраструктури та перевізників;
2) протягом чотирьох років з дня опублікування цього Закону забезпечити впровадження усіх необхідних процедур для відкриття конкурентного ринку залізничних перевезень.

Голова Верховної Ради 
України