ПОРІВНЯЛЬНА ТАБЛИЦЯ

до доопрацьованого проекту Закону України 
Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення захисту прав споживачів фінансових послуг

Зміст положення (норми) чинного законодавства	Запропоновані зміни	Коментарі та пропозиції від Палати	
Кодекс України про адміністративні правопорушення 	
Стаття 1561. Порушення законодавства про захист прав споживачів
Відмова працівників торгівлі, громадського харчування та сфери послуг і громадян, які займаються підприємницькою діяльністю в цих галузях, у наданні громадянам-споживачам необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товари (роботи, послуги), їх кількість, якість, асортимент, а також про їх виробника (виконавця, продавця), у навчанні безпечного та правильного їх використання, а так само обмеження прав громадян-споживачів на перевірку якості, комплектності, ваги та ціни придбаних товарів -
 
тягнуть за собою накладення штрафу від одного до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відмова особами, зазначеними у частині першій цієї статті, громадянину-споживачу в реалізації його права в разі придбання ним товару неналежної якості -
тягне за собою накладення штрафу від одного до вісімнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Надання виробниками або особами, зазначеними у частині першій цієї статті, недостовірної інформації про продукцію, в разі якщо ця інформація не зашкодила життю, здоров'ю та майну споживача, -
тягне за собою накладення штрафу від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі бездіяльності осіб, передбачених частиною третьою цієї статті, щодо приведення недостовірної інформації про весь товар до відповідності або повторне надання недостовірної інформації про товар протягом року з моменту стягнення -
тягне за собою накладення штрафу від п'ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
	Стаття 1561. Порушення законодавства про захист прав споживачів
Відмова працівників торгівлі, громадського харчування та сфери послуг і громадян, які займаються підприємницькою діяльністю в цих галузях, у наданні громадянам-споживачам (крім споживачів фінансових послуг) необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товари (роботи, послуги), їх кількість, якість, асортимент, а також про їх виробника (виконавця, продавця), у навчанні безпечного та правильного їх використання, а так само обмеження прав громадян-споживачів на перевірку якості, комплектності, ваги та ціни придбаних товарів -
тягнуть за собою накладення штрафу від одного до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відмова особами, зазначеними у частині першій цієї статті, громадянину-споживачу в реалізації його права в разі придбання ним товару неналежної якості -
тягне за собою накладення штрафу від одного до вісімнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Надання виробниками або особами, зазначеними у частині першій цієї статті, недостовірної інформації про продукцію, в разі якщо ця інформація не зашкодила життю, здоров'ю та майну споживача, -
тягне за собою накладення штрафу від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі бездіяльності осіб, передбачених частиною третьою цієї статті, щодо приведення недостовірної інформації про весь товар до відповідності або повторне надання недостовірної інформації про товар протягом року з моменту стягнення -
тягне за собою накладення штрафу від п'ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Ненадання або несвоєчасне надання споживачу фінансових послуг визначеної законодавством інформації про умови надання фінансових послуг  тягне за собою накладення на посадову особу юридичної особи або фізичну особу-підприємця, які надають відповідні послуги, штрафу у розмірі від п’ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
У разі бездіяльності осіб, передбачених частиною п’ятою цієї статті, щодо приведення недостовірної інформації про фінансову послугу у відповідність до вимог, встановлених законодавством, або повторне надання недостовірної інформації про фінансову послугу протягом року з моменту стягнення - 
тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот п’ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.	

У частині п’ятій мова йде про ненадання або несвоєчасне ненадання, а не про надання недостовірної інформації. Тому пропонується цей доповнений абзац виключити. 	
Стаття 24416. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства, що регулює фінансові механізми здійснення інвестицій у будівництво житла (стаття 166-13), а також із невиконанням законних вимог посадових осіб національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (стаття 188-29).
<…>	Стаття 24416. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з ненаданням або несвоєчасним наданням громадянину-споживачу фінансових послуг визначеної законодавством інформації про умови надання фінансових послуг (стаття 1561), порушенням законодавства, що регулює фінансові механізми здійснення інвестицій у будівництво житла (стаття 16613), а також із невиконанням законних вимог посадових осіб національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (стаття 18829).
<…>
		
Стаття 24417. Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку
Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства на ринку цінних паперів (статті 163, 163-5, 163-6, частина перша статті 163 7, статті 163-8 – 163-11, 188-30). 
<…>	Стаття 24417. Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку
Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства на ринку цінних паперів (статті 163, 1635, 1636, частина перша статті 1637, статті 1638 – 16311, 18830), ненаданням або несвоєчасним наданням громадянину-споживачу фінансових послуг визначеної законодавством інформації про умови надання фінансових послуг(стаття 1561).
<…>
	Якщо порівняти 24416 і 24417, то виходить, що Нацкомфінпослуг і НКЦПФР можуть розглядати справи про ненадання інформації на обох ринках (цінних паперів і інших фін послуг). Пропонується в цій частині додати уточнення. 
 
Стаття 24417. Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку
Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства на ринку цінних паперів (статті 163, 1635, 1636, частина перша статті 1637, статті 1638 – 16311, 18830), ненаданням або несвоєчасним наданням громадянину-споживачу фінансових послуг на ринку цінних паперів визначеної законодавством інформації про умови надання фінансових послуг(стаття 1561).
<…>
	
Стаття 255. Особи,  які  мають право складати протоколи  про адміністративні правопорушення

У справах про адміністративні правопорушення,    що розглядаються органами, зазначеними в статтях  218  -  221  цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: 
1) уповноважені на те посадові особи:
<…>
центрального органу виконавчої влади із забезпечення реалізації державної правової політики та його територіальних органів (стаття 18841);
національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (стаття 1668 (у частині, що стосується  правопорушень у галузі діяльності з надання фінансових послуг, ліцензії (дозволи) на проведення якої видає цей орган);

центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрологічного нагляду (стаття 1712);	Стаття 255. Особи,  які  мають право складати протоколи  про адміністративні правопорушення

У справах про адміністративні правопорушення,    що розглядаються органами, зазначеними в статтях  218  -  221  цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: 
1) уповноважені на те посадові особи:
<…>
центрального органу виконавчої влади із забезпечення реалізації державної правової політики та його територіальних органів (стаття 18841);
національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (стаття 1561 у частині, що стосується ненадання або несвоєчасного надання громадянину-споживачу фінансових послуг визначеної законодавством інформації про умови надання фінансових послуг; стаття 1668 (у частині, що стосується правопорушень у галузі діяльності з надання фінансових послуг, ліцензії (дозволи) на проведення якої видає цей орган);
центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрологічного нагляду (стаття 1712);		
Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»		
Цей Закон встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.
Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.	Цей Закон встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.
Метою цього Закону є створення правових основ для захисту прав та інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.
		
Стаття 1. Визначення термінів
1. У цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:
<…>
7) учасники ринку фінансових послуг - особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з надання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об'єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулівних організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; споживачі фінансових послуг. Законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг можуть визначатися інші учасники ринків фінансових послуг;

<…>
10) державне регулювання ринків фінансових послуг - здійснення державою комплексу заходів щодо регулювання та нагляду за ринками фінансових послуг з метою захисту інтересів споживачів фінансових послуг та запобігання кризовим явищам;
<…>	Стаття 1. Визначення термінів
1. У цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:
<…>
7) учасники ринку фінансових послуг - особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з надання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об'єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулівних організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; споживачі фінансових послуг. Законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг можуть визначатися інші учасники ринків фінансових послуг;

71) клієнт – фізична або юридична особа, що отримує, замовляє або користується послугами фінансової установи, включаючи споживачів;
72) споживач фінансових послуг (споживач) - фізична особа, яка отримує, придбаває або має намір отримати фінансову послугу для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків працівника у трудових відносинах; 
<…>
10) державне регулювання ринків фінансових послуг - здійснення державою комплексу заходів щодо регулювання та нагляду за ринками фінансових послуг з метою захисту прав та інтересів споживачів фінансових послуг та запобігання кризовим явищам;
<…>		
Стаття 3. Законодавство про регулювання діяльності з надання фінансових послуг
1. Відносини, що виникають у зв'язку з функціонуванням фінансових ринків та наданням фінансових послуг споживачам, регулюються Конституцією України цим Законом, іншими законами України з питань регулювання ринків фінансових послуг, а також прийнятими згідно з цими законами нормативно-правовими актами.
	Стаття 3. Законодавство про регулювання діяльності з надання фінансових послуг
1. Відносини, що виникають у зв'язку з функціонуванням фінансових ринків та наданням фінансових послуг споживачам, регулюються Конституцією України цим Законом, іншими законами України з питань регулювання ринків фінансових послуг, а також прийнятими згідно з цими законами нормативно-правовими актами.
2. Відносини, що виникають у зв‘язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються цим Законом з урахуванням законодавства про захист споживачів.	

2. Відносини, що виникають у зв‘язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються цим Законом з урахуванням законодавства про захист прав споживачів.	
	Стаття 31. Принципи захисту прав споживачів фінансових послуг
1. Держава забезпечує споживачам фінансових послуг захист їх прав, виходячи з універсальних принципів такого захисту, шляхом створення спеціальних законодавчих та регуляторних засад щодо захисту прав споживачів фінансових послуг спрямованих на: 
- забезпечення відповідального та справедливого ставлення до всіх категорій споживачів фінансових послуг;
- забезпечення більш повного розкриття інформації при наданні фінансових послуг;
- сприяння фінансовій освіті та обізнаності споживачів фінансових послуг у отриманні навичок, знань та упевненості щодо розуміння ризиків та можливостей, пов‘язаних із фінансовими послугами;
- забезпечення відповідальної ділової поведінки осіб, які надають фінансові послуги, та їх уповноважених представників (осіб, що надають посередницькі послуги на ринках фінансових послуг);
- забезпечення захисту коштів та інших активів споживача від шахрайства та зловживань;
- забезпечення захисту персональних даних та приватності споживача фінансових послуг; 
- створення і впровадження досудового механізму вирішення спорів щодо надання фінансових послуг;
- сприяння конкуренції у сфері надання фінансових послуг. 		
Стаття 6. Договір про надання фінансових послуг
1. Фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. 
Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 
1) назву документа; 
2) назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; 
3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 
4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 
5) найменування фінансової операції; 
6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 
7) строк дії договору; 
8) порядок зміни і припинення дії договору; 
9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;
91) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту;
10) інші умови за згодою сторін; 
11) підписи сторін. 
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, встановлює додаткові вимоги до договорів про надання фінансових послуг фізичним особам, якщо це не врегульовано законом.
При укладенні договору юридична або фізична особа мають право вимагати у суб'єкта підприємницької діяльності надання балансу або довідки про фінансове становище, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), а також бізнес-план, якщо інше не передбачено законодавством України. 

2. Фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом.
3. Фінансовим установам забороняється вимагати дострокового погашення несплаченої частини боргу за кредитом та розривати в односторонньому порядку укладені кредитні договори у разі незгоди позичальника із пропозицією фінансової установи збільшити процентну ставку або інший платіж, передбачений кредитним договором або графіком погашення боргу.
4. Підстави, порядок та правові наслідки припинення дії договорів про надання фінансових послуг визначаються цивільним законодавством, законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, а також укладеними відповідно до них договорами.	Стаття 6. Договір про надання фінансових послуг
1. Фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. 
Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 
1) назву документа; 
2) назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; 
3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 
4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 
5) найменування фінансової операції; 
6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 
7) строк дії договору; 
8) порядок зміни і припинення дії договору; 
9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 
91) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту;
10) інші умови за згодою сторін; 
11) підписи сторін. 
Органи, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції встановлюють додаткові обов’язкові умови договорів про надання фінансових послуг споживачам, якщо це не врегульовано законом. 
При укладенні договору клієнт має право вимагати у суб'єкта підприємницької діяльності надання балансу або довідки про фінансове становище, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), а також бізнес-план, якщо інше не передбачено законодавством України. 
Кожна сторона договору про надання фінансових послуг повинна отримати по одному примірнику договору, включно із додатками до нього. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на фінансову установу. 
Будь-які пропозиції фінансової установи споживачеві про зміну істотних умов договору про надання фінансових послуг повинні здійснюватися у спосіб та у строки, передбачені договором про надання фінансових послуг за умови можливості встановлення дати відправлення та отримання повідомлення споживачем про запропоновані зміни. Умова договору про надання споживачеві пропозицій про зміну умов договору іншим чином, ніж таким, що дає можливість встановити дату відправлення та отримання повідомлення споживачем, є нікчемною.
2. Умови договору про надання фінансових послуг, що обмежують права фізичної особи-споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, є нікчемними.
3. У разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов’язків сторони за договором за участю фізичної особи – споживача, такі права та обов’язки тлумачаться на користь споживача.
4. Фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом.
5. Фінансовим установам забороняється вимагати дострокового погашення несплаченої частини боргу за кредитом та розривати в односторонньому порядку укладені кредитні договори у разі незгоди позичальника із пропозицією фінансової установи збільшити процентну ставку або інший платіж, передбачений кредитним договором або графіком погашення боргу.
6. Підстави, порядок та правові наслідки припинення дії договорів про надання фінансових послуг визначаються цивільним законодавством, законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, а також укладеними відповідно до них договорами.	

Кожна сторона договору про надання фінансових послуг повинна отримати по одному примірнику договору, включно із додатками до нього. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на фінансову  установу. 
Пропонується виключити, оскільки таке положення не дозволить укладати договори приєднання і публічні договори (ст. 633, ст. 634 Цивільного кодексу), не дозволить застосовувати ст. 18 ЗУ «Про страхування» до договорів страхування життя шляхом обміну заявою і правилами,  не сприятиме також і розвиту електронної комерції згідно ЗУ «Про електронну комерцію») 
Будь-які пропозиції фінансової установи споживачеві про зміну істотних умов договору про надання фінансових послуг повинні здійснюватися у спосіб та у строки, передбачені договором про надання фінансових послуг за умови можливості встановлення дати відправлення та отримання повідомлення споживачем про запропоновані зміни. Умова договору про надання споживачеві пропозицій про зміну умов договору іншим чином, ніж таким, що дає можливість встановити дату відправлення та отримання повідомлення споживачем, є нікчемною. 
Пропонується виключити. Надання пропозицій не означає зміну умов в односторонньому порядку, не означає також і те, що споживач зобов’язаний погодитись з такою пропозицією. Тому не зрозуміла доцільність обмежувати надавачів послуг у надсиланні пропозицій. 
	
Стаття 11. Достовірність реклами та інформації 

1. Фінансовим установам забороняється поширення у будь-якій формі реклами та іншої інформації, що містить неправдиві відомості про їх діяльність у сфері фінансових послуг.	Стаття 11. Достовірність реклами та іншої інформації
1. Поширення у будь-якій формі реклами та іншої інформації, що містить неправдиві відомості про діяльність у сфері фінансових послуг, забороняється.
2. Недобросовісною рекламою у сфері фінансових послуг вважається:
1) реклама фінансових послуг без набуття особою, що їх надає, статусу фінансової установи чи без одержання нею відповідного дозволу або ліцензії, якщо законом для провадження діяльності з надання таких послуг передбачено набуття статусу фінансової установи чи одержання відповідного дозволу або ліцензії;
2) реклама фінансових послуг, надання яких на території України заборонено законом;
3) інша реклама у сфері фінансових послуг, яка вважається недобросовісною рекламою відповідно до Закону України «Про рекламу».
		
Стаття 12. Право клієнта на інформацію

1. Клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи. Фінансові установи зобов'язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати таку інформацію:
1) відомості про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов'язковому оприлюдненню;
2) перелік керівників фінансової установи та її відокремлених підрозділів;
3) перелік послуг, що надаються фінансовою установою;
4) ціну/тарифи фінансових послуг;
5) кількість акцій фінансової установи, які знаходяться у власності членів її виконавчого органу, та перелік осіб, частки яких у статутному капіталі фінансової установи перевищують п'ять відсотків;
6) іншу інформацію з питань надання фінансових послуг та інформацію, право на отримання якої закріплено в законах України.
2. Фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про:
1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг;
2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість;
3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги;
4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги;
5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги;
6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів;
7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. 

3. Інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав'язування її придбання. 
4. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

	Стаття 12. Право клієнта на інформацію
1. Фінансова установа зобов’язана розкривати клієнтам інформацію про умови та порядок її діяльності, що розміщується у місці надання послуг клієнтам. Така інформація повинна включати:
1) перелік послуг, що надаються фінансовою установою, порядок та умови їх надання; 
2) вартість, ціну/тарифи фінансових послуг, зокрема: 
а) процентні ставки на вклади (депозити); 
б) будь-які комісії, збори, платежі, що стягуються за послуги, пов’язані із залученням вкладів (депозитів);
в) ефективні річні процентні ставки за споживчими кредитами. 
3) інформацію про механізми захисту прав споживачів.
На вимогу клієнта фінансова установа зобов’язана в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати таку інформацію:

1) відомості про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов'язковому оприлюдненню; 
2) перелік керівників фінансової установи та її відокремлених підрозділів;

3) кількість акцій фінансової установи, які знаходяться у власності членів її виконавчого органу, та перелік осіб, частки яких у статутному капіталі фінансової установи перевищують п'ять відсотків; 
4) іншу інформацію з питань надання фінансових послуг та інформацію, право на отримання якої закріплено в законах України.
2. Перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб’єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов’язані повідомити клієнта у письмовій формі про: 
1) особу, що надає фінансові послуги: 
а) найменування та місцезнаходження особи, що надає фінансові послуги, та адресу, за якою вирішуються питання, пов’язані зі споживачами; 
б) найменування особи, що надає посередницькі послуги (за наявності); 
в) відомості про державну реєстрацію особи, що надає фінансові послуги; 
г) контактну інформацію органу державної влади, під наглядом якого перебуває особа, що надає фінансові послуги; 
2) фінансову послугу: 
а) загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками або, якщо конкретний розмір не може бути визначений, – порядок визначення таких витрат; 
б) застереження, що фінансова послуга може передбачати ризик втрати інвестованих коштів або інший особливий ризик та застереження, що будь-які попередні коливання цін та доходів не є показником майбутніх доходів (якщо застосовується); 
3) договір про надання фінансових послуг: 
а) наявність права споживача на відкликання згоди на укладення договору, якщо таке право передбачене законом;  
б) строк, протягом якого може бути відкликано згоду на укладення договору, сума відшкодування, що може бути стягнута зі споживача за відкликання згоди на укладення договору (якщо застосовується) або, якщо конкретний розмір не може бути визначений, – порядок визначення такого відшкодування, а також інші умови використання права відкликання згоди на укладення договору; 
в) мінімальний строк договору (якщо застосовується); 
г) наявність права розірвати чи припинити договір чи права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; 
ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; 
4) механізми захисту прав споживачів: 
а) наявність позасудових механізмів розгляду скарг споживачів та способи доступу до них; 
б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.
3. Інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав'язування її придбання. 
4. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.
5. Орган, який здійснює державне регулювання відповідного ринку фінансових послуг, має право визначити мінімальний обсяг інформації, яка повинна надаватися клієнту щодо кожного виду фінансових послуг, якщо це не врегульовано законом. 	

Частина перша виписана дуже неоднозначно. Неясно, наприклад, що мається на увазі під розкриттям умов і порядку надання, а також як страховикам виконувати пп. 2) ч.1, де нема процентних ставок. Такі формулювання будуть вільно тлумачитися споживачами і регулятором.

2. Перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб’єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов’язані повідомити клієнта у письмовій формі про: 
1) особу, що надає фінансові послуги: 
а) найменування та місцезнаходження особи, що надає фінансові послуги, та адресу, за якою вирішуються питання, пов’язані зі споживачами; 
б) найменування особи, що надає посередницькі послуги (за наявності); 
в) відомості про державну реєстрацію особи, що надає фінансові послуги; 
г) контактну інформацію органу державної влади, під наглядом якого перебуває особа, що надає фінансові послуги; 
2) фінансову послугу: 
а) загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками або, якщо конкретний розмір не може бути визначений, – порядок визначення таких витрат; 
б) застереження, що фінансова послуга може передбачати ризик втрати інвестованих коштів або інший особливий ризик та застереження, що будь-які попередні коливання цін та доходів не є показником майбутніх доходів (якщо застосовується); 
3) договір про надання фінансових послуг: 
а) наявність права споживача на відкликання згоди на укладення договору, якщо таке право передбачене законом;  
б) строк, протягом якого може бути відкликано згоду на укладення договору, сума відшкодування, що може бути стягнута зі споживача за відкликання згоди на укладення договору (якщо застосовується) або, якщо конкретний розмір не може бути визначений, – порядок визначення такого відшкодування, а також інші умови використання права відкликання згоди на укладення договору; 
в) мінімальний строк договору (якщо застосовується); 
г) наявність права розірвати чи припинити договір чи права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; 
ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; 
4) механізми захисту прав споживачів: 
а) наявність позасудових механізмів розгляду скарг споживачів та способи доступу до них; 
б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.
Надання всієї інформації, запропонованої частиною 2, у письмовій формі призведе перенавантаження працівників фінансової установи і пере громадження паперами споживача. Важко собі уявити страхувальника з автоцивілки, який разом з бланком поліса винесе від страховика ще й купу підписаного паперу. 
 	
Стаття 19. Мета державного регулювання ринків фінансових послуг
1. Метою державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні є:
2) захист інтересів споживачів фінансових послуг;
<…>	Стаття 19. Мета державного регулювання ринків фінансових послуг
1. Метою державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні є:
2) захист прав та інтересів споживачів фінансових послуг;
<…>		
Стаття 21. Органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг
1. Державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється:
щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України;
щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку;
щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Антимонопольний комітет України та інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринків фінансових послуг та отримують від них інформацію у межах повноважень, визначених законом.
2. Державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється відповідно до цього Закону та інших законів України.

	Стаття 21. Органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг 
1. Державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: 
щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; 
щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку;
щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Антимонопольний комітет України та інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринків фінансових послуг та отримують від них інформацію у межах повноважень, визначених законом. 
2. Державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється відповідно до цього Закону та інших законів України. 
3. Органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, та їх посадові особи здійснюють державний нагляд за додержанням законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів фінансових послуг, в межах своєї компетенції, визначеної законом: 
1) розглядають звернення споживачів фінансових послуг, консультують їх з питань захисту прав споживачів; 
2) аналізують договори, що укладаються із споживачами фінансових послуг,  з метою виявлення умов, які обмежують їх права; 
3) здійснюють контроль за дотриманням законодавства України про рекламу у сфері фінансових послуг;
4) дають фінансовим установам та іншим суб‘єктам господарювання, що надають фінансові послуги, обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів фінансових послуг;
5) перевіряють у фінансових установах та у інших суб‘єктах господарювання, що надають фінансові послуги, додержання правил надання фінансових послуг та законодавства про захист прав споживачів; 
6) одержують безоплатно від фінансових установ та інших суб‘єктів господарювання, що надають фінансові послуги, діяльність яких перевіряється, копії необхідних документів, які характеризують фінансові послуги, які надаються цією установою, та стан дотримання законодавства про захист прав споживачів; 
7) розглядають справи про порушення прав споживачів фінансових послуг та накладають на винних осіб адміністративні стягнення, фінансові санкції та застосовують заходи впливу, передбачені законодавством.
8) узагальнюють практику застосування законодавства з питань захисту прав споживачів фінансових послуг та публікують на своїх веб-сайтах щоквартальні огляди;
9) розробляють пропозиції щодо вдосконалення законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг;
10) забезпечують роз‘яснювальну роботу щодо захисту прав споживачів фінансових послуг; 
11) приймають методичні рекомендації щодо підвищення рівня фінансової обізнаності споживачів фінансових послуг, враховуючи необхідність охоплення фінансовими послугами якомога ширших верств населення. 
		
Стаття 22. Співпраця та координація діяльності між органами, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг
1. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зобов'язані співпрацювати згідно з положеннями цього Закону.
2. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за допомогою засобів зв'язку, що дозволяють фіксувати інформацію, своєчасно повідомляють один одному про будь-які спостереження та висновки, які є необхідними для виконання покладених на них обов'язків.
3. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, мають право на доступ до інформаційних баз даних одне одного, які ведуться з метою регулювання ринків фінансових послуг.
4. Голова державного органу, що здійснює регулювання ринків фінансових послуг, або уповноважена ним особа беруть участь у роботі інших органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, з правом дорадчого голосу, коли на них обговорюються питання нагляду за діяльністю з надання фінансових послуг.
5. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з метою співпраці та координації своєї діяльності зобов'язані проводити оперативні наради не рідше одного разу в місяць або частіше на вимогу одного з керівників цих органів. За результатами зазначених нарад складаються відповідні протоколи та/або укладаються міжвідомчі угоди. Рішення, які містяться у зазначених протоколах та угодах, обов'язкові для розгляду та впровадження кожним з органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг.
6. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що здійснюють нагляд на консолідованій основі за фінансовими групами, зобов'язані обмінюватись інформацією щодо учасників цих груп у визначеному ними порядку.
7. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що здійснюють нагляд на консолідованій основі за фінансовими групами, мають право ініціювати один перед одним проведення перевірки фінансової установи, яка є учасником фінансової групи.
8. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що здійснюють нагляд на консолідованій основі за фінансовими групами, мають право ініціювати один перед одним застосування заходів впливу до фінансової установи, яка є учасником фінансової групи.
9. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, співпрацюють з органами нагляду іноземних держав з метою здійснення нагляду на консолідованій основі.

	Стаття 22. Співпраця та координація діяльності між органами, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг
1. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зобов'язані співпрацювати згідно з положеннями цього Закону.
2. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за допомогою засобів зв'язку, що дозволяють фіксувати інформацію, своєчасно повідомляють один одному про будь-які спостереження та висновки, які є необхідними для виконання покладених на них обов'язків.
3. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, мають право на доступ до інформаційних баз даних одне одного, які ведуться з метою регулювання ринків фінансових послуг.
4. Голова державного органу, що здійснює регулювання ринків фінансових послуг, або уповноважена ним особа беруть участь у роботі інших органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, з правом дорадчого голосу, коли на них обговорюються питання нагляду за діяльністю з надання фінансових послуг.
5. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з метою співпраці та координації своєї діяльності зобов'язані проводити оперативні наради не рідше одного разу в місяць або частіше на вимогу одного з керівників цих органів. За результатами зазначених нарад складаються відповідні протоколи та/або укладаються міжвідомчі угоди. Рішення, які містяться у зазначених протоколах та угодах, обов'язкові для розгляду та впровадження кожним з органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг.
6. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що здійснюють нагляд на консолідованій основі за фінансовими групами, зобов'язані обмінюватись інформацією щодо учасників цих груп у визначеному ними порядку.
7. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що здійснюють нагляд на консолідованій основі за фінансовими групами, мають право ініціювати один перед одним проведення перевірки фінансової установи, яка є учасником фінансової групи.
8. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що здійснюють нагляд на консолідованій основі за фінансовими групами, мають право ініціювати один перед одним застосування заходів впливу до фінансової установи, яка є учасником фінансової групи.
9. Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку і національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, співпрацюють з органами нагляду іноземних держав з метою здійснення нагляду на консолідованій основі.
10. Органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, у межах свої компетенції зобов‘язані співпрацювати між собою щодо забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг, у тому числі, обмінюватися інформацією щодо скарг споживачів, правопорушень на ринку фінансових послуг, осіб притягнутих до відповідальності.
		
Стаття 28. Повноваження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: 
<…>
10) у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення;

11) звертається до суду та господарського суду з позовами (заявами) у зв'язку з порушенням законодавства України про фінансові послуги;

12) надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів;
<…>
пункт відсутній

<…>	Стаття 28. Повноваження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: 
<…>
10) у разі порушення законодавства про фінансові послуги та захист прав споживачів, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення;
11) звертається до суду та господарського суду з позовами (заявами) у зв'язку з порушенням законодавства України про фінансові послуги та захист прав споживачів;
12) надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та захист прав споживачів та вимагає надання необхідних документів;
<…>
28) здійснює захист прав споживачів фінансових послуг.
<…>		
Стаття 41. Штрафні санкції, що застосовуються до учасників ринків фінансових послуг за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг
1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за:
1) провадження діяльності на ринках фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації - у розмірі від 1000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
2) неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
3) ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

2. Рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування штрафних санкцій може бути оскаржено в суді.
3. Штрафи, накладені національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, стягуються у судовому порядку.	Стаття 41. Штрафні санкції, що застосовуються до учасників ринків фінансових послуг за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг
1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за:
1) провадження діяльності на ринках фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації - у розмірі від 1000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
2) неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
3) ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
2. Органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, у межах компетенції застосовують до осіб, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України, та осіб, що надають посередницькі послуги на ринках фінансових послуг (кредитних посередників), штрафні санкції за порушення прав споживачів: 
1) ненадання або надання не в повному обсязі споживачеві перед укладенням договору про надання фінансових послуг в письмовій формі інформації, що вимагається відповідно до законодавства, - у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен випадок такого не надання або надання не в повному обсязі; 
2) ненадання за запитом споживача проекту договору про фінансові послуги, якщо такий обов‘язок передбачено законодавством, – у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен випадок такого ненадання;
3) непроведення оцінки кредитоспроможності споживача перед укладанням договору про фінансову послугу, якщо її обов‘язкове проведення передбачено законом, - у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен випадок непроведення перевірки; 
4) укладення договору про надання фінансових послуг не в письмовій формі - у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен такий випадок; 
5) ненадання споживачеві на його вимогу оригіналу договору про надання фінансових послуг та додатків до нього - у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен такий випадок; 
6) збільшення в односторонньому порядку фіксованої процентної ставки чи інших платежів, передбачених договором про надання фінансових послуг, або неповідомлення споживача у строк, встановлений законом, про зміну змінюваної процентної ставки - у розмірі від 300 до 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен такий випадок; 
7) неповідомлення надавачем фінансової послуги споживача про відступлення зобов’язання за договором про надання фінансової послуги, у разі, коли обов’язковість такого повідомлення встановлена законом - у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен випадок такого неповідомлення; 
8) перешкоджання у реалізації споживачем права на відмову від одержання фінансової послуги, якщо таке право встановлене договором або законом, - у розмірі від 300 до 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен випадок такого перешкоджання.
3. Рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування штрафних санкцій може бути оскаржено в суді.
4. Штрафи, накладені національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, стягуються у судовому порядку.	

2. Органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, у межах компетенції застосовують до осіб, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України, та осіб, що надають посередницькі послуги на ринках фінансових послуг (кредитних посередників), штрафні санкції за порушення прав споживачів: 
1) ненадання або надання не в повному обсязі споживачеві перед укладенням договору про надання фінансових послуг в письмовій формі інформації, що вимагається відповідно до законодавства, - у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен випадок такого не надання або надання не в повному обсязі; 
2) ненадання за запитом споживача проекту договору про фінансові послуги, якщо такий обов‘язок передбачено законодавством, – у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен випадок такого ненадання;
3) непроведення оцінки кредитоспроможності споживача перед укладанням договору про фінансову послугу, якщо її обов‘язкове проведення передбачено законом, - у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен випадок непроведення перевірки; 
4) укладення договору про надання фінансових послуг не в письмовій формі - у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен такий випадок; 
5) ненадання споживачеві на його вимогу оригіналу договору про надання фінансових послуг та додатків до нього - у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен такий випадок; 
Пропонується виключити, оскільки такі положення не дозволять укладати договори приєднання і публічні договори (ст. 633, ст. 634 Цивільного кодексу), не дозволить застосовувати ст. 18 ЗУ «Про страхування» до договорів страхування життя шляхом обміну заявою і правилами,  не сприятиме також і розвиту електронної комерції згідно ЗУ «Про електронну комерцію»)
6) збільшення в односторонньому порядку фіксованої процентної ставки чи інших платежів, передбачених договором про надання фінансових послуг, або неповідомлення споживача у строк, встановлений законом, про зміну змінюваної процентної ставки - у розмірі від 300 до 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен такий випадок; 
7) неповідомлення надавачем фінансової послуги споживача про відступлення зобов’язання за договором про надання фінансової послуги, у разі, коли обов’язковість такого повідомлення встановлена законом - у розмірі від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен випадок такого неповідомлення; 
8) перешкоджання у реалізації споживачем права на відмову від одержання фінансової послуги, якщо таке право встановлене договором або законом, - у розмірі від 300 до 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен випадок такого перешкоджання.
	
Стаття 43. Відповідальність за адміністративні правопорушення, пов'язані з діяльністю на ринках фінансових послуг
1. Проведення операцій на ринках фінансових послуг, для яких законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації тягне за собою накладення на посадову особу штрафу в розмірі від 100 до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
2. Неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірних відомостей національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, тягне за собою накладення на посадову особу штрафу в розмірі від 50 до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
3. Ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, тягне за собою накладення на посадову особу штрафу в розмірі від 20 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

4. Протоколи про вчинення правопорушення складаються посадовими особами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в разі виявлення ними відповідних правопорушень.
5. Адміністративні стягнення за правопорушення, передбачені частинами першою - третьою цієї статті, накладаються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, або його територіальними управліннями. Від імені національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати стягнення мають голова, інші члени комісії, а також уповноважені національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, посадові особи.
6. Провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою цієї статті, здійснюється відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення.	Стаття 43. Відповідальність за адміністративні правопорушення, пов'язані з діяльністю на ринках фінансових послуг 
1. Проведення операцій на ринках фінансових послуг, для яких законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації тягне за собою накладення на посадову особу штрафу в розмірі від 100 до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
2. Неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірних відомостей національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, тягне за собою накладення на посадову особу штрафу в розмірі від 50 до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
3. Ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, тягне за собою накладення на посадову особу штрафу в розмірі від 20 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
31. Адміністративна відповідальність посадових осіб учасників ринків фінансових послуг за відмову у наданні споживачам інформації про послуги встановлюється законом. 
4. Протоколи про вчинення правопорушення складаються посадовими особами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в разі виявлення ними відповідних правопорушень.
5. Адміністративні стягнення за правопорушення, передбачені частинами першою - третьою цієї статті, накладаються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, або його територіальними управліннями. Від імені національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати стягнення мають голова, інші члени комісії, а також уповноважені національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, посадові особи.
6. Провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою цієї статті, здійснюється відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення.		
Закон України «Про захист прав споживачів»		
Стаття 2. Законодавство про захист прав споживачів
1. Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України , Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. 
	Стаття 2. Законодавство про захист прав споживачів 
1. Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України , Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. 
2. Особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами.
<…>		
Стаття 4. Права та обов'язки споживачів

1. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на:
<…>	Стаття 4. Права та обов'язки споживачів

1. Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання, придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 
<…>		
Стаття 5. Захист прав споживачів

<…>
2. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав.
<…>	Стаття 5. Захист прав споживачів

<…>
2. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав, в тому числі шляхом розробки та проведення відповідних освітніх програм.
<…>		
Стаття 27. Повноваження інших органів виконавчої влади щодо захисту прав споживачів
1. Інші органи виконавчої влади здійснюють державний захист прав споживачів у межах своєї компетенції, визначеної законодавством.
<…>	Стаття 27. Повноваження інших органів державної влади щодо захисту прав споживачів
1. Інші органи державної влади здійснюють державний захист прав споживачів у межах своєї компетенції, визначеної законодавством.
<…>		
Закон України «Про рекламу»		
Стаття 24. Реклама послуг, пов'язаних із залученням коштів населення
1. Реклама послуг (банківських, страхових, інвестиційних тощо), пов'язаних із залученням коштів населення, або осіб, які їх надають, дозволяється лише за наявності спеціального дозволу, ліцензії, що підтверджує право на здійснення такого виду діяльності. Така реклама повинна містити номер дозволу, ліцензії, дату їх видачі та найменування органу, який видав цей дозвіл, ліцензію. 
Це положення не застосовується у випадках, коли дається тільки реклама знака для товарів і послуг, назви особи (без реклами послуг). 

2. У рекламі таких послуг або осіб, які їх здійснюють, забороняється повідомляти розміри очікуваних дивідендів, а також інформацію про майбутні прибутки, крім фактично виплачених за підсумками не менш як одного року.	Стаття 24. Реклама у сфері фінансових послуг

1. Рекламою у сфері фінансових послуг визнається інформація про:
фінансову установу та її діяльність, іншу особу, яка відповідно до закону має право надавати фінансові послуги;
фінансові послуги, які надаються або надання яких планується фінансовими установами, іншими особами, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги.
Інформація, яка відповідно до законодавства підлягає обов'язковому оприлюдненню, не вважається рекламою у сфері фінансових послуг.
Вимоги до реклами цінних паперів та фондового ринку визначаються статтею 25 цього Закону.
Додаткові вимоги до реклами споживчого кредиту визначаються законом.
2. Рекламодавцями у сфері фінансових послуг можуть бути виключно фінансові установи або інші особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги.
3. Реклама фінансових послуг, пов'язаних із залученням коштів населення, або осіб, які надають такі послуги, дозволяється за умови внесення інформації про особу до державного реєстру фінансових установ та наявності відповідного дозволу, виданого згідно із законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, або ліцензії на провадження діяльності з надання відповідної фінансової послуги. Така реклама повинна містити номер за державним реєстром фінансових установ, номер зазначених дозволу чи ліцензії, дату видачі та найменування органу, який видав дозвіл або ліцензію.
Положення цієї частини не застосовуються у випадках реклами торговельної марки (знака для товарів і послуг) та найменування особи (без реклами послуг).
4. У рекламі таких послуг або осіб, які їх здійснюють, забороняється повідомляти розміри очікуваних дивідендів, а також інформацію про майбутні прибутки, крім фактично виплачених за підсумками не менш як одного року.		
Стаття 26. Контроль за дотриманням законодавства про рекламу
1. Контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: 
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами; 
Антимонопольний комітет України - щодо дотримання законодавства про захист економічної конкуренції; 
Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення - щодо телерадіоорганізацій усіх форм власності; 
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, - щодо реклами державних цінних паперів; 

Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку - щодо реклами на фондовому ринку; 

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах будівництва, архітектури, - щодо спорудження житлового будинку; 
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення, - щодо реклами про вакансії (прийом на роботу).	Стаття 26. Контроль за дотриманням законодавства про рекламу
1. Контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: 
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами; 
Антимонопольний комітет України - щодо дотримання законодавства про захист економічної конкуренції; 
Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення - щодо телерадіоорганізацій усіх форм власності; 
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, - щодо реклами державних цінних паперів; 
Національний банк України - щодо реклами на ринку банківських послуг;
Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку - щодо реклами на фондовому ринку; 
національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, - щодо реклами на ринках фінансових послуг (у тому числі споживчого кредиту), крім фондового ринку та ринку банківських послуг;
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах будівництва, архітектури, - щодо спорудження житлового будинку; 
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення, - щодо реклами про вакансії (прийом на роботу).
		
Закон України «Про банки і банківську діяльність»		
Стаття 56. Право клієнта на інформацію
Клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію:
1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан;
2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку;
3) перелік послуг, що надаються банком;
4) ціну банківських послуг;
5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг;
6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків.

Банк зобов'язаний на постійній основі розміщувати на веб-сайті банку актуалізовану інформацію про власників істотної участі у банку в обсязі, визначеному Національним банком України.
	Стаття 56. Право клієнта на інформацію
Клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 
1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан;
2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку;
3) перелік послуг, що надаються банком;
4) ціну банківських послуг;
5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг;
6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків.
7) інформацію, обов‘язковість надання якої передбачена законом. 
Банк зобов'язаний на постійній основі розміщувати на веб-сайті банку актуалізовану інформацію про власників істотної участі у банку в обсязі, визначеному Національним банком України.
Національний банк України визначає мінімальний обсяг інформації, яка повинна надаватися споживачу щодо кожного виду банківської діяльності, якщо це не врегульовано законом. 
		
Закон України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні»		
<…>
Стаття 2. Мета державного регулювання ринку цінних паперів
Державне регулювання ринку цінних паперів здійснюється з метою:
реалізації єдиної державної політики у сфері випуску та обігу цінних паперів та їх похідних;
створення умов для ефективної мобілізації та розміщення учасниками ринку цінних паперів фінансових ресурсів з урахуванням інтересів суспільства;
одержання учасниками ринку цінних паперів інформації про умови випуску та обігу цінних паперів, результати фінансово-господарської діяльності емітентів, обсяги і характер угод з цінними паперами та іншої інформації, що впливає на формування цін на ринку цінних паперів;
забезпечення рівних можливостей для доступу емітентів, інвесторів і посередників на ринок цінних паперів;
гарантування прав власності на цінні папери;
захисту прав учасників фондового ринку;

інтеграції в європейський та світовий фондові ринки;
дотримання учасниками ринку цінних паперів вимог актів законодавства;
запобігання монополізації та створення умов розвитку добросовісної конкуренції на ринку цінних паперів;
контролю за прозорістю та відкритістю ринку цінних паперів.	<…>
Стаття 2. Мета державного регулювання ринку цінних паперів
Державне регулювання ринку цінних паперів здійснюється з метою:
реалізації єдиної державної політики у сфері випуску та обігу цінних паперів та їх похідних;
створення умов для ефективної мобілізації та розміщення учасниками ринку цінних паперів фінансових ресурсів з урахуванням інтересів суспільства;
одержання учасниками ринку цінних паперів інформації про умови випуску та обігу цінних паперів, результати фінансово-господарської діяльності емітентів, обсяги і характер угод з цінними паперами та іншої інформації, що впливає на формування цін на ринку цінних паперів;
забезпечення рівних можливостей для доступу емітентів, інвесторів і посередників на ринок цінних паперів;
гарантування прав власності на цінні папери;
захисту прав учасників фондового ринку, у тому числі споживачів фінансових послуг, які надаються особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів;
інтеграції в європейський та світовий фондові ринки;
дотримання учасниками ринку цінних паперів вимог актів законодавства;
запобігання монополізації та створення умов розвитку добросовісної конкуренції на ринку цінних паперів;
контролю за прозорістю та відкритістю ринку цінних паперів.		
Стаття 7. Завдання Державної комісії України з цінних паперів та фондового ринку
Основними завданнями Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку є:
1) формування та забезпечення реалізації єдиної державної політики щодо розвитку та функціонування ринку цінних паперів та їх похідних в Україні, сприяння адаптації національного ринку цінних паперів до міжнародних стандартів;
2) координація діяльності державних органів з питань функціонування в Україні ринку цінних паперів та їх похідних;
3) здійснення державного регулювання та контролю за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних на території України, а також у сфері спільного інвестування; 
4) захист прав інвесторів шляхом застосування заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства на ринку цінних паперів, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень;

5) сприяння розвитку ринку цінних паперів; 
6) узагальнення практики застосування законодавства України з питань випуску та обігу цінних паперів в Україні, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення.
<…>	Стаття 7. Завдання Державної комісії України з цінних паперів та фондового ринку
Основними завданнями Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку є:
1) формування та забезпечення реалізації єдиної державної політики щодо розвитку та функціонування ринку цінних паперів та їх похідних в Україні, сприяння адаптації національного ринку цінних паперів до міжнародних стандартів;
2) координація діяльності державних органів з питань функціонування в Україні ринку цінних паперів та їх похідних;
3) здійснення державного регулювання та контролю за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних на території України, а також у сфері спільного інвестування;
4) захист прав інвесторів, у тому числі споживачів фінансових послуг, які надаються особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, шляхом застосування заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства на ринку цінних паперів, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень; 
5) сприяння розвитку ринку цінних паперів; 
6) узагальнення практики застосування законодавства України з питань випуску та обігу цінних паперів в Україні, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення.
<…>		
Стаття 8. Повноваження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку
Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право:
1) давати висновки про віднесення цінних паперів до того чи іншого виду, визначеного чинним законодавством; 
2) встановлювати обов'язкові нормативи достатності власних коштів та інші показники і вимоги, що обмежують ризики по операціях з цінними паперами в ході здійснення діяльності по випуску та обігу цінних паперів, інших видів професійної діяльності на ринку цінних паперів (за винятком банківських операцій), якщо інше не передбачено законами України;  
3) встановлювати за погодженням з Кабінетом Міністрів України розмір плати за видачу ліцензій на провадження професійної діяльності на ринку цінних паперів, їх дублікатів і копій, переоформлення зазначених ліцензій та за видачу сертифікатів на право здійснення професійної діяльності з цінними паперами в Україні і їх дублікатів, а також за реєстрацію документів та надання відповідної інформації на запит юридичних і фізичних осіб, яка зараховується до Державного бюджету України; 
4) встановлювати обмеження щодо суміщення видів професійної діяльності на ринку цінних паперів;
5) у разі порушення законодавства про цінні папери, нормативних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку виносити попередження, зупиняти на термін до одного року розміщення (продаж) та обіг цінних паперів того чи іншого емітента, дію ліцензій, виданих Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, анулювати дію таких ліцензій;  
51) зупиняти обіг цінних паперів емітента у зв’язку з включенням його до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності; 
52) подавати позов до суду про припинення юридичної особи - емітента у зв’язку з включенням його до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності;
53) скасовувати реєстрацію випуску цінних паперів емітента після ухвалення судом відповідного рішення суду за позовом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, передбаченим пунктом 52 цієї статті;
54) встановлювати за погодженням з Антимонопольним комітетом України максимальні розміри тарифів на оплату послуг фондової біржі;

7) у разі порушення фондовою біржею законодавства про цінні папери, статуту та правил фондової біржі зупиняти торгівлю на фондовій біржі до усунення таких порушень; 
8) здійснювати контроль за достовірністю і розкриттям інформації, що надається емітентами та особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, і саморегулівними організаціями, та її відповідністю встановленим вимогам;  
9) проводити самостійно чи разом з іншими відповідними органами перевірки та ревізії фінансово-господарської діяльності професійних учасників ринку цінних паперів та саморегулівних організацій професійних учасників ринку цінних паперів, а також перевірки та ревізії діяльності емітентів щодо стану корпоративного управління та здійснення операцій з розміщення та обігу цінних паперів; 

91) проводити самостійно чи спільно з іншими відповідними органами перевірки стану дотримання юридичними особами, строк дії ліцензії яких закінчився або ліцензії яких на провадження певних видів професійної діяльності на фондовому ринку анульовано, вимог законодавства, передбачених на випадок закінчення строку дії або анулювання ліцензії. Така перевірка може бути проведена не більше ніж протягом трьох років з дня закінчення дії (анулювання) зазначеної ліцензії;
10) надсилати емітентам, особам, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, фондовим біржам та саморегулівним організаціям обов'язкові для виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери та вимагати надання необхідних документів відповідно до чинного законодавства;

<…>
21) вилучати під час проведення перевірок на строк до трьох робочих днів документи, що підтверджують факти порушення актів законодавства про цінні папери;

<…>	Стаття 8. Повноваження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку
Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право:
1) давати висновки про віднесення цінних паперів до того чи іншого виду, визначеного чинним законодавством; 
2) встановлювати обов'язкові нормативи достатності власних коштів та інші показники і вимоги, що обмежують ризики по операціях з цінними паперами в ході здійснення діяльності по випуску та обігу цінних паперів, інших видів професійної діяльності на ринку цінних паперів (за винятком банківських операцій), якщо інше не передбачено законами України;  
3) встановлювати за погодженням з Кабінетом Міністрів України розмір плати за видачу ліцензій на провадження професійної діяльності на ринку цінних паперів, їх дублікатів і копій, переоформлення зазначених ліцензій та за видачу сертифікатів на право здійснення професійної діяльності з цінними паперами в Україні і їх дублікатів, а також за реєстрацію документів та надання відповідної інформації на запит юридичних і фізичних осіб, яка зараховується до Державного бюджету України; 
4) встановлювати обмеження щодо суміщення видів професійної діяльності на ринку цінних паперів;
5) у разі порушення законодавства про цінні папери, нормативних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку виносити попередження, зупиняти на термін до одного року розміщення (продаж) та обіг цінних паперів того чи іншого емітента, дію ліцензій, виданих Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, анулювати дію таких ліцензій;  
51) зупиняти обіг цінних паперів емітента у зв’язку з включенням його до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності; 
52) подавати позов до суду про припинення юридичної особи - емітента у зв’язку з включенням його до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності;
53) скасовувати реєстрацію випуску цінних паперів емітента після ухвалення судом відповідного рішення суду за позовом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, передбаченим пунктом 52 цієї статті;
54) встановлювати за погодженням з Антимонопольним комітетом України максимальні розміри тарифів на оплату послуг фондової біржі;
55) розглядати справи про порушення прав споживачів фінансових послуг та накладати адміністративні стягнення, фінансові санкції та застосовувати заходи впливу, передбачені законодавством;
7) у разі порушення фондовою біржею законодавства про цінні папери, статуту та правил фондової біржі зупиняти торгівлю на фондовій біржі до усунення таких порушень; 
8) здійснювати контроль за достовірністю і розкриттям інформації, що надається емітентами та особами, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, і саморегулівними організаціями, та її відповідністю встановленим вимогам;  
9) проводити самостійно чи разом з іншими відповідними органами перевірки та ревізії фінансово-господарської діяльності професійних учасників ринку цінних паперів та саморегулівних організацій професійних учасників ринку цінних паперів, перевірки та ревізії діяльності емітентів щодо стану корпоративного управління та здійснення операцій з розміщення та обігу цінних паперів, а також перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг;
91) проводити самостійно чи спільно з іншими відповідними органами перевірки стану дотримання юридичними особами, строк дії ліцензії яких закінчився або ліцензії яких на провадження певних видів професійної діяльності на фондовому ринку анульовано, вимог законодавства, передбачених на випадок закінчення строку дії або анулювання ліцензії. Така перевірка може бути проведена не більше ніж протягом трьох років з дня закінчення дії (анулювання) зазначеної ліцензії;
10) надсилати емітентам, особам, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, фондовим біржам та саморегулівним організаціям обов'язкові для виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери та захист прав споживачів фінансових послуг, а також вимагати надання необхідних документів відповідно до чинного законодавства;
<…>
21) вилучати під час проведення перевірок на строк до трьох робочих днів документи, що підтверджують факти порушення актів законодавства про цінні папери та захист прав споживачів фінансових послуг;
<…>		
Закон України «Про страхування»		
Стаття 3. Страхувальники
Страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.
Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування.
Страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. 
Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.
	Стаття 3. Страхувальники
Страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.
Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування.
Страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. 
Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.
Страхувальник-фізична особа визнається споживачем фінансових послуг, які надаються у сфері страхування.		
Стаття 36. Функції національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
Основними функціями Уповноваженого органу є:
1) ведення єдиного державного реєстру страховиків (перестраховиків) та державного реєстру страхових та перестрахових брокерів; 
2) видача ліцензій страховикам на здійснення страхової діяльності та проведення перевірок їх відповідності виданій ліцензії; 
3) видача свідоцтв про включення страхових та перестрахових брокерів до державного реєстру страхових та перестрахових брокерів та проведення перевірки додержання ними законодавства про посередницьку діяльність у страхуванні та перестрахуванні і достовірності їх звітності; 
4) проведення перевірок щодо правильності застосування страховиками (перестраховиками) та страховими посередниками законодавства про страхову діяльність і достовірності їх звітності; 
5) розроблення нормативних та методичних документів з питань страхової діяльності, що віднесена цим Законом до компетенції Уповноваженого органу; 
6) узагальнення практики страхової діяльності і посередницької діяльності на страховому ринку, розроблення і подання у встановленому порядку пропозицій щодо розвитку і вдосконалення законодавства України про страхову і посередницьку діяльність у страхуванні та перестрахуванні; 
7) прийняття у межах своєї компетенції нормативно-правових актів з питань страхової і посередницької діяльності у страхуванні та перестрахуванні; 
8) проведення аналізу додержання законодавства об'єднаннями страховиків і страхових посередників; 
9) здійснення контролю за платоспроможністю страховиків відповідно до взятих ними страхових зобов'язань перед страхувальниками; 
10) забезпечення проведення дослідницько-методологічної роботи з питань страхової і посередницької діяльності у страхуванні та перестрахуванні, підвищення ефективності державного нагляду за страховою діяльністю; 
11) встановлення правил формування, обліку і розміщення страхових резервів та показників звітності;
12) проведення і координація у визначеному законодавством порядку навчання, підготовки і перепідготовки кадрів та встановлення кваліфікаційних вимог до осіб, які провадять діяльність на страховому ринку, організація нарад, семінарів, конференцій з питань страхової діяльності; 
13) участь у міжнародному співробітництві у сфері страхування і посередницької діяльності у страхуванні та перестрахуванні, вивчення, узагальнення, поширення світового досвіду, організація виконання міжнародних договорів України з цих питань; 
14) здійснення організаційно-методичного забезпечення проведення актуарних розрахунків. 

Уповноважений орган може здійснювати інші функції, необхідні для виконання покладених на нього завдань.	Стаття 36. Функції Уповноваженого органу
Основними функціями Уповноваженого органу є: 
1) ведення єдиного державного реєстру страховиків (перестраховиків) та державного реєстру страхових та перестрахових брокерів; 
2) видача ліцензій страховикам на здійснення страхової діяльності та проведення перевірок їх відповідності виданій ліцензії; 
3) видача свідоцтв про включення страхових та перестрахових брокерів до державного реєстру страхових та перестрахових брокерів та проведення перевірки додержання ними законодавства про посередницьку діяльність у страхуванні та перестрахуванні і достовірності їх звітності; 
4) проведення перевірок щодо правильності застосування страховиками (перестраховиками) та страховими посередниками законодавства про страхову діяльність і достовірності їх звітності; 
5) розроблення нормативних та методичних документів з питань страхової діяльності, що віднесена цим Законом до компетенції Уповноваженого органу; 
6) узагальнення практики страхової діяльності і посередницької діяльності на страховому ринку, розроблення і подання у встановленому порядку пропозицій щодо розвитку і вдосконалення законодавства України про страхову і посередницьку діяльність у страхуванні та перестрахуванні;
7) прийняття у межах своєї компетенції нормативно-правових актів з питань страхової і посередницької діяльності у страхуванні та перестрахуванні;
8) проведення аналізу додержання законодавства об'єднаннями страховиків і страхових посередників; 
9) здійснення контролю за платоспроможністю страховиків відповідно до взятих ними страхових зобов'язань перед страхувальниками;
10) забезпечення проведення дослідницько-методологічної роботи з питань страхової і посередницької діяльності у страхуванні та перестрахуванні, підвищення ефективності державного нагляду за страховою діяльністю;
11) встановлення правил формування, обліку і розміщення страхових резервів та показників звітності;
12) проведення і координація у визначеному законодавством порядку навчання, підготовки і перепідготовки кадрів та встановлення кваліфікаційних вимог до осіб, які провадять діяльність на страховому ринку, організація нарад, семінарів, конференцій з питань страхової діяльності;
13) участь у міжнародному співробітництві у сфері страхування і посередницької діяльності у страхуванні та перестрахуванні, вивчення, узагальнення, поширення світового досвіду, організація виконання міжнародних договорів України з цих питань;
14) здійснення організаційно-методичного забезпечення проведення актуарних розрахунків.
15) захист прав споживачів фінансових послуг, які надаються у сфері страхування, застрахованих, вигодонабувачів або осіб, що мають права за договором страхування.
Уповноважений орган може здійснювати інші функції, необхідні для виконання покладених на нього завдань.	

15) захист прав споживачів фінансових послуг, які надаються у сфері страхування, застрахованих, вигодонабувачів або осіб, що мають права за договором страхування.
Споживачами послуг страхування є страхувальники, а вже останні самостійно визначають застрахованих і вигогдонабувачів. 
	
Стаття 37. Права національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
Уповноважений орган має право:
1) одержувати в установленому порядку від страховиків звітність про страхову діяльність, інформацію про їх фінансове становище та необхідні пояснення щодо звітних даних, а від підприємств, установ (у тому числі банків), організацій і фізичних осіб - інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань; 
2) проводити перевірку щодо правильності застосування страховиками законодавства України про страхову діяльність і достовірності їх звітності за показниками, що характеризують виконання договорів страхування, не частіше одного разу на рік призначати проведення за рахунок страховика додаткової обов'язкової аудиторської перевірки з визначенням аудитора;
3) відкликати ліцензію на провадження страхової діяльності філією страховика-нерезидента, якщо страховика-нерезидента позбавлено ліцензії на провадження страхової діяльності або якщо його ліквідовано/оголошено банкрутом у країні, в якій його зареєстровано;

<…>	Стаття 37. Права Уповноваженого органу

Уповноважений орган має право:
1) одержувати в установленому порядку від страховиків звітність про страхову діяльність, інформацію про їх фінансове становище та необхідні пояснення щодо звітних даних, а від підприємств, установ (у тому числі банків), організацій і фізичних осіб - інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань; 
2) проводити перевірку щодо правильності застосування страховиками законодавства України про страхову діяльність і достовірності їх звітності за показниками, що характеризують виконання договорів страхування, не частіше одного разу на рік призначати проведення за рахунок страховика додаткової обов'язкової аудиторської перевірки з визначенням аудитора;
3) відкликати ліцензію на провадження страхової діяльності філією страховика-нерезидента, якщо страховика-нерезидента позбавлено ліцензії на провадження страхової діяльності або якщо його ліквідовано/оголошено банкрутом у країні, в якій його зареєстровано;
31) розглядати справи про порушення прав споживачів фінансових послуг, які надаються у сфері страхування, застрахованих, вигодонабувачів або осіб, що мають права за договором страхування та накладати адміністративні стягнення, фінансові санкції, та застосовувати заходи впливу, передбачені законодавством;
<…>	

31) розглядати справи про порушення прав споживачів фінансових послуг, які надаються у сфері страхування, застрахованих, вигодонабувачів або осіб, що мають права за договором страхування та накладати адміністративні стягнення, фінансові санкції, та застосовувати заходи впливу, передбачені законодавством;

Голова Комітету									С.В. Рибалка